22-ц/804/1621/20 
                                                                                264/7200/18 
                                               
Головуючий у 1 інстанції Соловйов О.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
20 травня 2020 року  м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:
             головуючого судді Принцевської В.П.,
             суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.
             секретар Сидельнікова А.В. 
           розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лисова Володимира Леонідовича на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2020 року у цивільній справі №264/7200/18 за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,
                                                                   В С Т А Н О В И В:

         Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 18.09.2018 спеціалістами відділу контролю за використанням активів Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України, відносно земельної ділянки по АДРЕСА_1 . За наслідками проведеної перевірки складено акт обстеження, за змістом якого встановлено, що ОСОБА_1 самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, під розміщення: будови зі шлакоблоку і металевого контейнеру, загальною площею 0,0044га. Відповідач листом №26.3-51613-26.1 від 28.09.2018 повідомлений про необхідність усунення виявлених порушень земельного законодавства. 01.11.2018 проведено додаткове обстеження за вказаною адресою та вдруге складено акт виїзного обстеження, оскільки порушення не усуненні. Оскільки, відповідач самовільно зайняв та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, то позивач, посилаючись на ст.387 ЦК України та ст.212 ЗК України, просить зобов`язати звільнити земельну ділянку та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу будови.
                 Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2020 року позов Маріупольської міської ради задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,0044 га, розташовану по АДРЕСА_1 та привести у придатний до використання стан шляхом зносу будови із шлакоблоку та металевого контейнеру.  Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради судовий збір у розмірі 1762 грн.
               В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права,  просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
           В судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.
           Відповідач до суду не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання належним чином. 
           Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
             
           Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відмовити в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав. 

           За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
           Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.
      Згідно із п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад.
           Згідно з ч.1,2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.  У комунальній власності перебувають  усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, власником спірної земельної ділянки площею 0,0044 кв.м є територіальна громада м.Маріуполя, в особі Маріупольської міської ради.
       Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
       Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
            Згідно з п.б ч.1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок.
           За змістом ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.
            Частиною 2 ст.90 Земельного кодексу України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
        Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
            Стаття 387 ЦК України передбачає право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
             Положенням ст.212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.  Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
       З системного аналізу положень ст.116, 123, 124, ч.2 ст.134, ст.212 ЗК, ст.1 Закону України від 19.06.2003 № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель», можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. 
         Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

     Актом виїзного обстеження, складеного 18.09.2018 головним спеціалістом відділу контролю за використанням активів Департаменту по роботі з активами ОСОБА_2., за участі головного спеціалісту відділу ОСОБА_3., встановлено, що ОСОБА_1 в порушення ст.ст.125, 126, 211, 212 ЗК України, самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови, за адресою: АДРЕСА_1 , під розміщення будови з шлакоблоку і металевих контейнерів площею 0,0044га. Планом-схемою земельної ділянки, зафіксовано розташування притул до СКА «Автолюбитель-20» будови геометричними розмірами 7,23м*6,07м, яка належить ОСОБА_1 
       Листом №26.3-51613-26.1від 28.09.2018 директор Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Штенда С.А. вказала на виявлені порушення земельного законодавства та пропонувала їх усунути шляхом звільнення земельної ділянки від будови. Зазначений лист, рекомендованою кореспонденцією спрямовано до відповідача, про що свідчить копія квитанція ПАТ «Укрпошта» від 01.10.2018.
      Актом виїзного обстеження, складеного 01.11.2018 головними спеціалістами відділу контролю за використанням активів Департаменту по роботі з активами ОСОБА_2. та ОСОБА_3., у присутності ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_1 продовжується використання самовільно зайнятої земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , під розміщення будови з шлакоблоку і металевих контейнерів площею 0,0044га, що є порушенням ст.ст.125, 126, 211, 212 ЗК України;
         Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, головний спеціаліст відділу контролю за використанням активів Департаменту по роботі з активами ОСОБА_2 . суду показав, що за систематичними скаргами з приводу порушення умов благоустрою головою СКА «Автолюбитель-20» ОСОБА_1 , ним разом із головним спеціалістом відділу ОСОБА_3. були здійснені виїзні обстеження, при проведенні яких встановлено самовільне розміщення будівлі, на земельній ділянці, яка межує з територією зазначеного гаражного кооперативу, розташованого по АДРЕСА_1 . За наслідками проведеної перевірки, складені акти виїзних обстежень, якими зафіксовані порушення земельного законодавства з боку ОСОБА_1 . 

В статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

               Суд проаналізував письмові докази і дійшов правильного висновку, що є встановленим самовільне розташування відповідачем будови геометричними розмірами 7,23м*6,07м, загальною площею 0,0044 кв.м., по АДРЕСА_1 .                
           Як вбачається з матеріалів справи, позивач - Маріупольська міська рада будь-яких рішень щодо надання дозволу відповідачу на користування земельною ділянкою, на якій останнім встановлена спірна будова, не приймалось. Зазначені доводи позивача відповідачем не спростовані, будь-яких правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку відповідачем суду не надано.
          Доводи апелянта з приводу: відсутності повноважень у спеціалістів відділу контролю за використанням активів Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради повноважень на проведення перевірки з дотримання вимог земельного законодавства; відсутність зареєстрованих прав власності позивача на спірну земельну ділянку; межі якої невизначені у кадастровій карті, оскільки наведене не спростовує, самовільне захоплення земельної ділянки відповідачем під розміщення будови. 
              Жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування суду не надано. 
         З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а рішення суду залишити без змін. 

              Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                                              ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2020 року залишити без змін. 
              Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

              Судді