Ухвала
Іменем України
 
20 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 466/2715/15-ц
провадження № 61-4440ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - Львівська місцева прокуратура № 2 в інтересах Львівської міської ради,
 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
треті особи: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сагайдак О.П.
 
скаржник, особа, яка не брала участі у справі  - ОСОБА_4 ,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року під головуванням судді Крайник Н. П. у справі за позовом Львівська місцева прокуратура № 2 в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сагайдак О. П., про визнання реєстрації права власності недійсною та витребування майна від добросовісного набувача,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
У квітні 2015 року прокурор Шевченківського району м. Львова звернувся до суду з указаним позовом в інтересах Львівської міської ради в якому просив: визнати неправомірною реєстрацію права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 10 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати неправомірною реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 01 листопада 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати неправомірною реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 , скасувати рішення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 28 грудня 2012 року про державну реєстрацію прав на вказану квартиру за ОСОБА_3 ; витребувати квартиру з чужого незаконного володіння та повернути територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року, позов задоволено частково.
 
Визнано неправомірною реєстрацію права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 серпня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 674, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано неправомірною реєстрацію права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 серпня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 875, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано неправомірною реєстрацію права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Скасовано рішення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 28 грудня 2012 року про державну реєстрацію прав на квартиру по 
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Витребувано з чужого незаконного володіння квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року касаційну скаргу  ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.   
 
Під час нового розгляду справи, у підготовчому засіданні прокурор уточнив позовні вимоги та просив залучити до участі у справі ОСОБА_4 як співвідповідача. 
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року залучено ОСОБА_4 до участі у вказаній справі як співвідповідача.
 
Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2019 року повернуто скаржнику.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала про залучення до справи співвідповідача окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.
 
06 березня 2020 року ОСОБА_4 , засобами поштового зв`язку, направила на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції для розгляду її апеляційної скарги по суті. 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що при залученні ОСОБА_4 до участі у справі як співвідповідача відбулося фактично заміна сторони у справі.
 
Крім того зазначає про упередженість та не об`єктивність суду першої інстанції при розгляді справи, оскільки підготовче засідання у справі триває вже третій рік.
 
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
За частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
 
Такий висновок колегія суддів Верховного Суду зробила з огляду на таке.
 
Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. 
 
Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.
 
Відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо:
1) відмови у видачі судового наказу;
2) забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів;
3) забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову;
4) скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову;
5) зустрічного забезпечення або зміни чи скасування зустрічного забезпечення;
6) повернення заяви позивачеві (заявникові);
7) відмови у відкритті провадження у справі;
9) передачі справи на розгляд іншого суду;
10) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк;
11) затвердження мирової угоди;
12) призначення експертизи;
13) визначення розміру судових витрат;
14) зупинення провадження у справі;
15) закриття провадження у справі;
16) залишення позову (заяви) без розгляду;
17) окрема ухвала;
18) стягнення штрафу в порядку процесуального примусу;
19) внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення;
20) відмови ухвалити додаткове рішення;
21) роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення;
22) повернення заяви про перегляд заочного рішення;
23) відмови у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами;
24) поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання;
25) виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню;
26) відстрочення і розстрочення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення;
27) розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця;
28) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження;
29) повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення;
30) звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку;
31) тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України;
31-1) скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України;
32) визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами;
33) тимчасового влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу;
34) оголошення розшуку відповідача (боржника) або дитини;
35) примусового проникнення до житла;
36) звільнення (призначення) опікуна чи піклувальника;
37) відмови у відкритті провадження у справі про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу;
38) повернення заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу;
39) повернення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу;
40) залишення без розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження;
41) відновлення повністю або частково втраченого судового провадження чи відмови в його відновленні.
 
Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
 
Згідно з пунктами другим  та третім частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Встановивши, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду, що не оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду, апеляційний суд правильно повернув апеляційну скаргу ОСОБА_4 .
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
 
Доводи касаційної скарги про те, що фактично відбулася заміна сторони у справі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження у справі залучити до участі у справі співвідповідача. 
 
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про упередженість та не об`єктивність суду першої інстанції при розгляді справи, оскільки суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
 
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
 
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу апеляційного суду, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. 
 
Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Львівська місцева прокуратура № 2 в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сагайдак О. П., про визнання реєстрації права власності недійсною та витребування майна від добросовісного набувача, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, відмовити.   
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. В. Сердюк     А. І. Грушицький     І. М. Фаловська