УХВАЛА
іменем України 
 
12 червня 2020 року
м. Київ
справа № 583/3013/14-к
провадження № 51-478ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Охтирського міського суду Сумської області від 7 лютого 1990 року, переглянутого 6 березня 1990 року Сумським обласним судом, ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за статтями 94, 100, ч. 3 ст. 222, статтями 42, 14 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Охтирського міського суду Сумської області від 7 лютого 1990 року через відсутність підстав для такого перегляду.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 28 січня 2020 року залишив без задоволення апеляційні скарги засудженого та його захисника на ухвалу районного суду, а зазначене рішення місцевого суду – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що засуджений звертав увагу районного суду на наявність в матеріалах справи медичної довідки від 12 листопада 1990 року (а.с. 21 «а»), дослідження якої могло би суттєво вплинули на правильність встановлення судом фактичних обставин справи, однак унаслідок неповноти судового розгляду вона лишилися поза увагою місцевого суду. Апеляційний суд не усунув наведених порушень місцевого суду і, на думку захисника, необгрунтовано відмовив у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту.
Мотиви Верховного Суду
Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить про те, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами регламентовано главою 34 КПК, в якій наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Відповідно до положень ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Крім того, згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Системне тлумачення глави 34 КПК дає підстави для висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції) виявлено обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
При цьому в численних рішеннях, зокрема в рішенні у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, 24 червня 2003 року) Європейський суд з прав людини
зазначив, в тому числі: «Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка… декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів. Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності (finality) судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового
розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру» (пункти 51, 52).Тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст. 459 КПК, має здійснюватися в системному зв`язку з іншими положеннями КПК, насамперед ст. 91 цього Кодексу, яка визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні». 
Під час дослідження ухвали Великописарівського районного суду Сумської області від 27 листопада 2017 року касаційний суд установив, що в ході перевірки обставин, на які у своїй заяві вказував засуджений, місцевий суд, дотримуючись
вимог статей 459, 466, 467 КПК, ретельно перевірив усі доводи заяви (у тому числі дослідив медичну довідку від 12 листопада 1990 року, на яку посилається у касаційній скарзі захисник), співставивши їх із матеріалами кримінальної справи, обгрунтовано не визнав їх нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК,навівши докладні мотиви такого висновку. Районний суд зазначив, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду обставини, на які вказує засуджений як на нововиявлені, а саме: неправильність висновку і пояснень експерта та завідомо неправдиві показання свідка і потерпілого; самообмова у вчиненні погрози умисним вбивством потерпілому. Ці доводи разом із медичною довідкою від 12
листопада 1990 року, на яку посилається у касаційній скарзі захисник, були предметом перегляду Охтирським міським судом та Сумським апеляційним судом, як судом вищої інстанції, і усім їм цими судами було дано відповідну оцінку. Отже заява засудженого не містить вказівки на жодну з обставин, яка не була
предметом перевірки судом першої інстанції при постановленні вироку та була невідома суду, мала б суттєве значення чи ставила би під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку.
Здійснюючи в порядку апеляційної процедури перевірку доводів, наведених в апеляційних скаргах засудженого та його захисника на ухвалу місцевого суду, апеляційний суд, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону,
надав їм відповідну оцінку та вмотивував прийняте рішення.
Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах доводам та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком районного суду про те, що обставини, на які посилається засуджений ОСОБА_5 ,
не є нововиявленими обставинами, а доводи, наведені в заяві та апеляційних скаргах апелянтів, зводяться до незгоди з вироком суду та до переоцінки доказів, які вже досліджувалися судом, що не є підставою для скасування вироку за нововиявленими обставинами відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК, а метою сторони захисту є домогтися нового слухання справи.При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом в ухвалі доказів апеляційний суд не встановив.
З таким висновком погоджується і колегія касаційного суду, оскільки медична довідка від 12 листопада 1990 року, на яку в касаційній скарзі посилається захисник, на час постановлення вироку Охтирським міським судом Сумської області від 7 лютого 1990 року щодо ОСОБА_5 знаходилася в матеріалах кримінальної справи, а тому не могла бути невідома суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни судових рішень, з їх змісту не вбачається. Натомість зміст касаційної скарги та наданих до неї судових рішень свідчить про відсутність підстав для задоволення скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки інших доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду захисник
у касаційній скарзі не навів, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження захисника ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                             ОСОБА_3