Ухвала
08 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/500/19
провадження № 51-2226ск20  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу цивільного відповідача Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на вирок Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
 
встановив:
 
Згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбуття покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» непогашену страховиком франшизу у розмірі 2000 грн, витрати для видалення з травмованої руки металевої пластини та проходження реабілітації у розмірі             13 000 грн та надлишок відшкодування моральної шкоди у розмірі 99 349 грн. 
 
Харківський апеляційний суд ухвалою від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу цивільного відповідача КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» задовольнив частково, вирок місцевого суду в частині стягнення з КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь потерпілого ОСОБА_5 витрат  по видаленню з травмованої руки металевої пластини та проходження реабілітації у розмірі 13 000 грн скасовано, в позові потерпілого ОСОБА_5 до КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»  в цій частині відмовлено. 
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 1, 4 ч. 2 цієї статті. 
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що цивільний відповідач не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, однак не погоджується з вироком Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2019 року та ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4  в частині вирішення цивільного позову і вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення рішень в цій частині порушено норми матеріального та процесуального права, а також на неповноту судового розгляду. 
 
Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
 
Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону з касаційної скарги цивільного відповідача неможливо зрозуміти, які порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412—414 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу. Крім того, цивільний відповідач не конкретизує, в чому полягає суть цих порушень.
 
Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
 
Водночас цивільний відповідач не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом під час постановлення ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
 
Таким чином, цивільному відповідачунеобхідно належним чином обґрунтувати свою позицію, яку норму або норми кримінального процесуального закону України судами першої та апеляційної інстанцій істотно порушено, що є підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК.
 
Крім цього, як вбачається з касаційної скарги, вона містить протиріччя у резолютивній частині, зокрема зазначено, що змінити ухвалу апеляційного суду та скасувати вирок місцевого суду, що протирічить повноваженням суду касаційної інстанції визначеним ст. 436 КПК, а також не зазначено, в якій частині має бути змінено судове рішення.
  
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак у поданій касаційній скарзі не має жодних застережень щодо цієї обставини.
  
Оскільки касаційна скарга цивільного відповідача не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1       ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (цивільним відповідачем має бути підтверджено, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду). 
 
Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 
 
постановив:
 
Касаційну скаргуцивільного відповідача Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на вирок Московського районного суду м.Харкова від 23 березня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху та надати для усунення виявлених недоліків 10 днів з дня отримання ухвали. 
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                   ОСОБА_3