Постанова                              
Іменем України                     
 
08 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 447/819/16-ц
провадження № 61-19129св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів:  Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,         Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», про відшкодування шкоди,  
 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 травня 2019 року у складі судді Карбовніка І. М. та постанову Львівського апеляційного суду                      від 03 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, неодноразово уточнюючи який просив стягнути з ОСОБА_2 18 584,96 грн майнової шкоди, 89 466,00 грн заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення стійкої тривалої втрати працездатності, 150 000 грн моральної шкоди.
 
 В обґрунтування позову посилається на те, що 23 січня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Мitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля-тягача «Renault Magnum 11 GTA», державний номерний знак НОМЕР_2 , з трьохвісним напівпричепом-фургоном «Meldgaard NTC/S», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .
 
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження, а він, перебуваючи пасажиром в кабіні тягача «Renault Magnum 11 GTA», отримав тяжкі тілесні ушкодження. 
 
ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , що підтверджується вироком Іванівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року.   
 
Внаслідок ДТП позивач майже рік знаходився на стаціонарному лікуванні, на лікування він витратив 18 584,96 грн, йому встановлено третю групу інвалідності, а 29 травня 2015 року звільнено з роботи у зв`язку з неможливістю виконання у повному обсязі трудових обов`язків через отриману травму. 
 
Згідно судово-медичного висновку від 12 червня 2014 року в результаті отриманої травми йому встановлена втрата працездатності - 33 %, тому відповідач зобов`язаний відшкодувати йому втрачений заробіток у розмірі 33 % його заробітку одноразово. 
 
Зазначаючи, що діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що під час ДТП він отримав тяжке тілесне ушкодження, стрес, нервове потрясіння, шок, втрату свідомості, тривалий час терпів біль, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Миколаївський районний суд Львівської області рішенням від 22 травня                  2019 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 18 584,96 грн, втрачений заробіток (дохід) внаслідок зменшення стійкої тривалої втрати працездатності в розмірі  89 466 грн, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Рішення районного суду мотивоване тим, що вимоги в частині відшкодування   майнової шкоди у розмірі 18 584,96 грн та втрачений заробіток (дохід), внаслідок зменшення стійкої тривалої втрати працездатності, у розмірі 89 466 грн є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами у справі та такими, що підлягають до задоволення. Керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає матеріальна компенсація завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Львівський апеляційний суд постановою від 03 жовтня 2019 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 травня 2019 року залишив без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення шкоди з винної особи. Доводи апеляційної скарги в частині, що шкоду має відшкодувати страхова компанія, у якій відповідач застрахував свою цивільну відповідальність, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки є встановленим, що завдана позивачу у 2015 році шкода до цього часу не відшкодована. Діяльність СК «Україна», у якій відповідач застрахував свою відповідальність, є припиненою. Відповідач не надав доказів, що після настання страхового випадку він повідомив страхову компанію або МТСБУ про такий випадок та потерпілого. Є встановленим, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. Ефективним способом захисту прав позивача і забезпечення принципу верховенства права може бути стягнення заподіяної шкоди з винної особи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 23 жовтня 2019 року до Верховного Суду,                       ОСОБА_2 просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року в частині стягнення з нього на користь позивача витрат на лікування у розмірі 18 584,96 грн та втраченого заробітку в розмірі 81 415,04 грн, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні зазначених позовних вимог. 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення у справі є незаконними, ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та порушенням норм процесуального права та незастосуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах.
В запереченнях на позов відповідач зазначав про наявність у нього страхового полісу, а тому вимоги позивача в частині стягнення шкоди в розмірі 100 000 грн заявлені до неналежного відповідача. Відповідач надав копію договору страхування, а також клопотання про залучення ПАТ СК «Україна» в якості третьої особи із посиланням на статтю 1194 ЦК України, яке було задоволено судом. 
Суд першої інстанції неправильно застосував статтю 1166 ЦК України, яка за обставин даної справи не може бути застосована, та не застосував норми статей 980, 1194 ЦК України, статті 1, 3, 9, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», які підлягають застосуванню у даних правовідносинах.
В матеріалах справи міститься посилання відповідача на Постанову Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц із додаванням повного тексту постанови, які суд першої інстанції отримав 14 вересня 2018 року. Також на цю постанову відповідач звертав увагу апеляційного суду в апеляційній скарзі.
Позивач протягом тривалого розгляду справи жодного разу не заперечував можливості стягнення виплат зі страховика з будь-яких підстав, крім тієї, що вибір відповідача є правом його вільного вибору, а страховика він вважає неплатоспроможним. Позивач не зазначав, а в матеріалах справи відсутні докази, що він звертався до страховика і йому було відмовлено з підстав, зазначених апеляційним судом.
ДТП мало значні наслідки для всіх учасників, ОСОБА_2 повідомляв страхову компанію про обставини і виконав всі обов`язки, передбачені законом.
З моменту визнання страховика банкрутом (07 вересня 2018 року) відповідальною особою є МТСБУ: «41.1. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності».
ПрАТ «СК «Україна» була учасником МТСБУ і у позивача відсутні жодні юридичні перешкоди для відшкодування виплат за договором, який був чинним на момент ДТП.
Судові  рішення  в  частині  відмови  в  задоволенні  позовних вимог  та в частині стягнення з відповідача на користь позивача 50 000 грн моральної шкоди не оскаржуються, тому відповідно до статті 400 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з  Миколаївського районного суду Львівської області.
20 січня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
23 січня 2014 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «Мitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля-тягача «Renault Magnum 11 GTA», державний номерний знак НОМЕР_2 , з трьохвісним напівпричепом-фургоном «Meldgaard NTC/S», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали технічні пошкодження.
 
ОСОБА_1 , перебуваючи пасажиром в кабіні тягача «Renault Magnum 11 GTA», отримав тяжкі тілесні ушкодження.
 
Вина ОСОБА_2 встановлена вироком Іванівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2015 року.   
 
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 12 березня                 2018 року № 123 ОСОБА_1 під час ДТП 23 січня 2014 року отримав травму у вигляді компресійного перелому 11-12 хребців грудного відділу хребта, забою спинного мозку.
 
22 липня 2014 року комісією МСЕК позивачу з приводу наслідків перенесеної у 2014 році травми встановлено інвалідність 3-ї групи терміном на 1 рік (до 22 липня 2015 року). Відповідно до таких наслідків стійка втрата професійної працездатності на цей період становила 50 %.
 
При обстеженні потерпілого МСЕК 22 липня 2015 року і 19 липня 2016 року третя група інвалідності підтверджена, стійка втрата професійної працездатності на період до 25 липня 2017 року у ОСОБА_1 становила 40 %.
 
25 липня 2017 року комісією МСЕК позивачу виставлено діагноз: «Клиновидна деформація тіла ТH 11 III ст., задній транспедикулярний спондилодез на рівні Тh10-L1. Клиновидна деформація тіла Тh12 0-I ст. Післятравматичний остеохондроз, спондилоартроз нижньо-грудного - поперекового відділів хребта з помірним порушенням функції. Післятравматична мієлопатія на рівні грудних сегментів. М`язево-тонічні порушення, больовий синдром» та підтверджена 3-тя група інвалідності терміном на 1 рік, до 25 липня 2018 року.
 
При цьому стійка втрата професійної працездатності з приводу наслідків травми отриманої у 2014 році, становить на цей період 30 %.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що  касаційна   скарга   підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
 
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
 
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.
 
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
 
На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Україна» на підставі полісу № АС/3912019                              від 25 червня 2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи. 
 
Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.  В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі               № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
 
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого                     2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20).
 
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. 
 
Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
 
Згідно з підпунктом «а» пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
 
З огляду на викладене, позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у разі ліквідації ПрАТ «СК «Україна» - від МТСБУ. У разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, який суди не дослідили та не встановили, для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України).  
 
Залучивши страховика цивільно-правової відповідальності відповідача - ПрАТ «СК «Україна» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, суд першої інстанції не врахував, що за наявності вини у ДТП страхувальника саме страхова компанія, а в разі її ліквідації МТСБУ, зобов`язана відшкодувати завдану шкоду у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом № АС/3912019 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не обговорив питання можливої відповідальності МТСБУ, не надав оцінки доводам відповідача викладеним у запереченнях на позов та не спростував їх, ухвалив рішення без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року в справі  № 755/18006/15-ц, що також є порушенням норм ЦПК України.
Посилання апеляційного суду про те, що відповідач не надав доказів, що після настання страхового випадку він повідомив страхову компанію або МТСБУ про ДТП є надуманими, оскільки рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року, ухваленим у справі № 447/1779/15-ц за позовом іншого потерпілого у цій ДТП ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди завданої внаслідок ДТП, стягнуто з відповідача на користь позивача різницю між страховим відшкодуванням та завданою шкодою, що підтверджує звернення ОСОБА_2 до страхової компанії, і це рішення міститься в матеріалах справи. 
Аргументи касаційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження в ході касаційного розгляду справи. 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій за наслідками вирішення позовних вимог неправильно застосували норми матеріального права в оскаржуваній частині, ухвалили рішення з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи в указаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково. 
 
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 травня                2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», про стягнення з ОСОБА_2 18 584,96 грн майнової шкоди, 89 466,00 грн заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення стійкої тривалої втрати працездатності скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
 Судді                                                                                                А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
                                                                                                            В. М. Коротун
 
                                                                                                            В. П. Курило