ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:	
головуючого-судді:                                        	Черпіцької Л.Т.	
суддів:	Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.,	
секретар судового засідання:	Закревська І.Л.,	
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дії щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни 2 групи та видачі посвідчення інваліда,

В С Т А Н О В И Л А:
                    
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни 2 групи та видачі посвідчення інваліда війни;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та видати ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;
- здійснити судовий контроль за виконанням винесеного судового рішення у даній справі і встановити для Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області строк для надання суду звіту про виконання судового рішення.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не має права на встановлення статусу інваліда війни, тому у відповідача були відсутні підстави і для видачі йому відповідного посвідчення, оскільки позивач не надав доказів залучення позивача саме до формувань Цивільної оборони з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте він як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, користується всіма пільгами наданими державою для цієї категорії осіб.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування фактичних обставин справи. Доводи апеляційної скарги аналогічні, викладеним у позові. Позивач вважає, що сам факт залучення його до участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є вичерпним доказом залучення його до складу формувань Цивільної оборони.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням від 28.03.2019 № НОМЕР_1 . Згідно посвідчення від 20.11.1987 серії НОМЕР_2 (а.с.39) позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Відповідно до довідки МСЕК від 27.11.2015 серії 10ААА № 252218 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності згідно акта огляду МСЕК   5160. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №19551 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності 27.11.2015, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно висновку обласної спеціалізованої лікарсько-консультативної комісії від 10.01.2005 № 10241 захворювання ОСОБА_1 пов`язано з роботами з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Довідка від 10.01.2005 № 10241 видана до встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю 2 групи.
Відповідно до довідки від 16.11.1998 № 154 ОСОБА_1 у період з 26.04.1986 до 27.04.1986 працював монтажником стальних і залізобетонних конструкцій на об`єктах, що знаходились у 10-ти кілометровій зоні м. Прип`ять. Згідно довідки від 16.10.1998 № 135 ОСОБА_1 працював у Канівському будівельному управлінні «Днепрострой».
За даними наказу від 26.04.1986 № 91 ОСОБА_1 направлено до м. Прип`ять терміном на 2 дні з 26.04.1986 до 27.04.1986 для ліквідації аварії на ЧАЕС. Відповідно до наказу від 26.04.1986 Канівського будівельного управління оголошено робочими днями 26.04.1986-27.04.1987 на об`єктах Чорнобильської АЕС.
Згідно наданої копії військового квитка НОМЕР_3 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 23.05.1979 до 01.06.1981. Записи щодо призову ОСОБА_1 на військові збори для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у військовому квитку відсутні.
Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 , позивач працював в Канівському будівельному управлінні тресту «Южатоменергострой» з 03.09.1984 до 10.09.1986 монтажником залізобетонних виробів 3 розряду.
Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.
02.10.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення йому статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення та нагрудного знаку.
10.10.2019 відповідач листом № 13/3077 відмовив позивачу у встановленні статусу інваліда війни.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).
Відповідно до статті 9 Закону №796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Водночас, ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-ХІІ. Разом з цим, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ) окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон №3552-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.
З пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у тридцятикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.
Отже документи, які позивач долучив до своєї заяви щодо набуття статусу інваліда війни, належним чином підтверджують лише його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ.
Висновки у цій справі узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 10 травня 2018 року у справі №279/12162/15-а, від 7 червня 2018 року у справі №377/797/17, від 7 жовтня 2019 року у справі №676/1505/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №826/5572/17 та від 20 грудня 2019 року у справі №315/594/15-а (2-а/315/29/15).
Враховуючи наведене вище, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 травня 2020 року.	
 	 	
Головуючий суддя:	Л.Т. Черпіцька 	
Судді:	Я.Б. Глущенко 	
 	О.Є. Пилипенко