УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/15544/16-ц
провадження № 61-6635 ск 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 березня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження в справі за позовом                    приватного акціонерного товариства «МТС Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «МТС Україна» про визнання пункту договору про надання послуг мобільного зв`язку недійсним,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У квітні 2016 року ПрАТ «МТС Україна» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача на свою користь           61 297,58 грн заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня                       2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь                    ПрАТ «МТС Україна» 61 297,58 грн заборгованості за надані телекомунікаційні послуги за договором №5162465 від 20 серпня                       2010 року. Відмовлено в повному обсязі в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання пункту договору про надання послуг мобільного зв`язку № 5162465 від 20 cсерпня 2010 року, укладеного між ПрАТ «МТС Україна» та ОСОБА_1 . 
 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 березня 2020 року в складі судді Ратнікової В. М. у відкритті апеляційного провадження відмовлено. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня                       2020 року подана з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження та наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного строку не є поважними.
 
09 квітня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду та просив скасувати її як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 у травні 2019 року подав апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2020 року, яку ухвалою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року було визнано неподаною  та повернуто особі, яка її подала. 
 
20 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав нову апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції та посилався на те, що первинна апеляційна скарга була подана в межах строків, визначених ЦПК України для подання апеляційної скарги та він був упевнений у наявності в нього права не сплачувати судовий збір на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав пропуску строк, оскільки апеляційна скарга подана ним 20 лютого 2020 року, є новою.
 
20 березня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на ті ж обставини, що і при поданні апеляційної скарги від 20 лютого 2020 року.
 
Згідно з пунктом  4 частини першої статті 358 ЦПК суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Апеляційний суд установивши, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з попуском встановленого законом строку та наведені ним обставини не є поважними, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
 
Підстави вважати, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, відсутні. 
 
Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду та зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від                             24 березня 2020 року відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                                        В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук