Постанова
Іменем України
 
20 травня 2020 року
місто Київ
 
справа № 210/5682/15-ц
провадження № 61-36919св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
третя особа - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року у складі судді Чайкіної О. В. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) про визнання договору поруки припиненим.
Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що 11 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» 
(далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», з однієї сторони, та ОСОБА_2 як позичальником, з іншої, укладено договір про надання споживчого кредиту № 11153698000 в іноземній валюті у сумі 28 000, 00 дол. США зі строком повернення не пізніше 10 травня 2017 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту від 11 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і поручителем,  ОСОБА_1 ,11 травня 2007 року укладений договір поруки № 11153698000П. 
Усупереч пункту 2.1 договору поруки 18 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткові угоди № 1 та № 2, згідно з якими внесено зміни до істотних умов договору про надання споживчого кредиту від 11 травня 2007 року в частині визначення порядку погашення кредиту, зокрема: перенесено строки виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів за договором за використання кредитних коштів у доларах США у період з 01 грудня 2008 року до 31 грудня 2008 року на період з 01 січня 2014 року до 10 січня 2014 року та у період з 01 січня 2009 року до 31 січня 2009 року на період з 01 лютого 2014 року до 10 січня 2014 року; викладено у новій редакції підпункт 1.3.4 договору щодо строку сплати процентів з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким нараховані банком такі проценти. У зв`язку з викладенням у новій редакції графіка погашення кредиту згідно з пунктом 1.2 додаткової угоди від 18 лютого 2009 року № 1 фактично відповідачем неправомірно збільшено обсяг відповідальності позивача як поручителя.
Внаслідок внесення змін до графіка погашення кредиту, який містить істотні умови договору про надання споживчого кредиту від 11 травня 2007 року, без відома позивача та попереднього узгодження, здійснено зміни щодо відстрочення виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитними коштами, та призвело до збільшення розміру нарахованих процентів. У той же час, відповідно до довідок-розрахунків пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, у порушення пункту 7.1 договору, статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне погашення кредитних зобов`язань» банк збільшив процентну ставку до: 28 % за період з 13 листопада 2014 року до 05 лютого 2015 року; 39 % - за період з 06 лютого 2015 року до 03 березня 2015 року; 60 % - за період з 04 березня 2015 року до 20 квітня 2015 року.
Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідач позов не визнав, вважав його необґрунтованим, таким, у задоволені якого необхідно відмовити.
Стислий виклад змісту рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 11 травня 2007 року № 11153698000П, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту від 11 травня 2007 року № 11153698000.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що внесення змін до умов основного зобов`язання, забезпеченого порукою, свідчить про дії банку, спрямовані на зміну умов кредитного договору, укладеного між відповідачем та третьою особою, тобто відбулася зміна основного зобов`язання.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, керувався тим, що відповідно до розрахунку заборгованості банк, без відповідної згоди на це позивача, збільшив відсоткову ставку до 28 % за період з 13 листопада 2014 року до 05 лютого 2015 року, до 39 % - за період з 06 лютого 2015 року до 03 березня 2015 року, за період з 04 березня 2015 року до 20 квітня 2015 року - до 60 %.Зазначене свідчить, що банк без додаткового узгодження із поручителем змінив зобов`язання, внаслідок чого відповідальність поручителя збільшилася, що є підставою для задоволення позову.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у червні 2018 року, ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Заявник зазначає, що відповідно до пункту 9.2 кредитного договору банк може змінити розмір процентної ставки у бік збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни. При цьому, відповідно до підпункту 1.3.1 кредитного договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 13, 5 % річних. Із закінченням цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 кредитного договору. Підписуючи договір поруки, ОСОБА_1 надала згоду на забезпечення зобов`язання саме відповідно до таких умов. Банком не вносилися зміни у наведені положення договору, отже позов не підлягав задоволенню.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційнепровадження у справі.
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи 
(частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX 
(далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2018 році, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.
Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції застосовані положення статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11153698000 у іноземній валюті у сумі 28 000, 00 дол. США зі строком повернення не пізніше 10 травня 2017 року.
На забезпечення виконання зобов`язань перед кредитором за зазначеним договором про надання споживчого кредиту від 11 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 11 травня 2007 року укладено договір поруки № 11153698000П.
Під час укладення договору поруки з умовами основного договору відносно кредитної суми, строку її повернення та з визначеним графіком погашення заборгованості позивач була ознайомлена в повному обсязі, про що свідчить її підпис на екземплярі договору поруки.
Згідно з умовами пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору поруки від 11 травня 2007 року ОСОБА_1 визначена як фінансовий поручитель, яка несе разом з боржником солідарну відповідальність у повному обсязі у випадку допущення порушення зі сторони боржника ОСОБА_2 зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту згідно з викладеними у ньому умовами.
18 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та боржником ОСОБА_2 укладено додаткові угоди № 1 та № 2, згідно з якими внесено зміни до істотних умов договору про надання споживчого кредиту від 11 травня 2007 року у частині визначення порядку погашення кредиту.
Відповідно до додаткових угод № 1 та № 2 від 18 лютого 2009 року відтерміновано строки виконання зобов`язань позичальника зі сплати процентів за договором за використання кредитних коштів у доларах США у період з 01 грудня 2008 року до 31 грудня 2008 року на період з 01 січня 2014 року до 10 січня 2014 року та у період з 01 січня 2009 року до 31 січня 2009 року на період з 01 лютого 2014 року до 10 лютого 2014 року.
Як випливає з розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем в односторонньому порядку збільшено розмір процентної ставки за період з 31 лютого 2008 року до 30 вересня 2008 року до 18, 5 %, а також 30 вересня 2008 року, 30 січня 2009 року до 41, 0 %; 31 липня 2012 року, 31 серпня 2012 року, 31 жовтня 2012 року, 29 грудня 2012 року, 31 березня 2013 року, 31 січня 2014 року, 28 лютого 2014 року, 31 березня 2014 року, 27 червня 2014 року, 31 липня 2014 року, 29 серпня 2014 року, 30 вересня 2014 року, 31 жовтня 2014 року, 28 листопада 2014 року, 31 грудня 2014 року, 30 січня 2015 року, 27 лютого 2015 року, 31 березня 2015 року - до 15, 5 % за подвійною обліковою ставкою НБУ, після реструктуризації.
Згідно із довідками-розрахунками пені за несвоєчасне погашення заборгованості за сумою кредиту та процентами ПАТ «УкрСиббанк» збільшив процентну ставку до 28, 0 % за період з 13 листопада 2014 року до 05 лютого 2015 року, до 39, 0 % -за період з 06 лютого 2015 року до 03 березня 2015 року, до 60, 0 % - за період з 04 березня 2015 року до 20 квітня 2015 року.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина перша статті 559 ЦК України).
За змістом зазначеного правила, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання, запроваджені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності такої особи, тобто до такого збільшення обсягу зобов`язання, яке не було передбачено умовами основного зобов`язання в момент видання поруки та/або згідно з умовами договору поруки.
Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.
Відповідно до умов підпункту 1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів з дати видачі кредиту процентна ставка встановлена у розмірі 13, 5 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 цього договору.
Згідно із пунктом 1.3.2 кредитного договору сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом в разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 9.2 договору.
За змістом пункту 9.2 кредитного договору відповідно до вимог статті 651 ЦК України протягом дії цього договору банк відповідно до умов підпункту 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки у сторону збільшення у разі настання певних обставин, у тому числі, порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором).
Саме з такими умовами кредитного договору поручитель була ознайомлена, підписавши 11 травня 2007 року договір поруки, з урахуванням чого доводи її позову, що банк, змінивши відсотки відповідно до пункту 9.2 кредитного договору без відома поручителя, збільшив обсяг її відповідальності, є необґрунтованими.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 280/290/16-ц (провадження 
№ 61-17475св18), підстави відступити від зазначеного висновку судом не встановлено.
На зазначені обставини суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги і дійшли необґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_1 на підставі положень частини першої статті 559 ЦК України, оскільки не врахували, що, підписавши договір поруки, позивач погодилася на забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором згідно з викладеними у ньому умовами, зокрема і відповідно до умов підпункту 1.3.1, пункту 9.2 договору щодо права банку збільшувати відсоткову ставку.
Верховним Судом в оцінці доводів касаційної скарги також враховано, що суди дійшли висновку про зміну зобов`язання лише з тієї підстави, що у наданому розрахунку у певні періоди банком застосовано збільшену відсоткову ставку.
Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто з договорів та інших правочинів; зі створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; із завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; з інших юридичних фактів.
Отже, зобов`язання, яке виникло на підставі договору, може бути змінене шляхом внесення відповідних змін у такий договір. Застосування банком підвищених відсотків у певні періоди дії кредитного договору (незалежно від обґрунтованості/необґрунтованості таких змін) у відповідних розрахунках, без внесення змін у підставу виникнення зобов`язання - у кредитний договір, не може вважатися зміною зобов`язання у розумінні частини першої статті 559 ЦК України. 
У такому випадку питання стягнення підвищених відсотків може бути досліджене на предмет обґрунтованості таких вимог банку з урахуванням дотримання відповідних процедур, передбачених підпунктами 1.3.1, 9.2 кредитного договору, втім саме по собі включення підвищених відсотків у розрахунок банку не свідчить про зміну зобов`язання та не може бути підставою для припинення поруки.
Висновки судів про те, що відповідно до додаткових угод від 18 лютого 2009 року № 1 та № 2 перенесено строки виконання зобов`язань позичальника, а отже це збільшило обсяг відповідальності, Верховний Суд також вважає необґрунтованими, оскільки відстрочення виконання зобов`язання призводить до збільшення відповідальності у тому випадку, якщо це призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами.
Водночас, у справі, що переглядається, позивач не довела і суди не встановили, що відтермінування (перенесення) певних періодів зі сплати відсотків призвело до збільшення періоду, за який нараховувалися проценти, а, відповідно, не доведено і не встановлено факту збільшення обсягу зобов`язань поручителя, що мало б наслідком припинення поруки.
За змістом частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналогічні положення передбачені у частині першій статті 13 ЦПК України.
Отже, саме позивач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає предмет та підстави свого позову.
У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 фактичними підставами позову визначила факт збільшення обсягу її відповідальності як поручителя за кредитним договором, а правовою підставою позову визначила правила частини першої статті 559 ЦК України. Про припинення поруки з інших підстав позивачем не заявлялося, а тому, застосовуючи положення частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року (чинної на момент звернення до суду з позовом та розгляду справи судом першої інстанції), а також положення частини першої статті 13 ЦПК України (чинної на момент перегляду справи у суді апеляційної інстанції), суди зобов`язані були перевірити та надати оцінку визначеним позивачем вимогам про припинення поруки виключно у визначених позивачем межах позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Отже, Верховний Суд не може погодитись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони ухвалені із порушенням вимог процесуального права та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.
Оскільки у справі не вимагається збирання та додаткова перевірка чи оцінка доказів, обставини справи встановлені повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій із ухваленням нового рішення про відмову у позові.
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Розподіл судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про ухвалення нового рішення про відмову у позові, то судові витати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій, підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача у розмірі 1 678, 00 грн.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого РогуДніпропетровської області від 27 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 1 678, 00 грн
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак

Судді                                                                                                              І. Ю. Гулейков

                                                                                                                        А. С. Олійник

С. О. Погрібний

                                                                                                                        В. В. Яремко