Ухвала
 
03 квітня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 552/5808/17
 
провадження № 61-19076ск19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,              Ігнатенка В. М., розглянув клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповітів недійсними,
 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року, додаткове рішення цього ж суду від 17 грудня 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у даній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її із суду першої інстанції. Оскільки заявником не було надано доказів виконання додаткового рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 року, а також не наведено жодних обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення їх виконання відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2019 року зупинено виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року в частині стягнення судових витрат та додаткового рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 року, зміненого постановою Полтавського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року, у даній справі до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року у повному обсязі. Суд касаційної інстанції виходив з того, що  ОСОБА_4 просив зупинити виконання рішення в частині відмови у задоволенні позову, у якій воно не передбачає примусового виконання.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
У березні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з клопотанням про зупинення виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року в частині скасування заходів забезпечення позову у вигляді заборони нотаріусу Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Удовіченко М. Ю. вчиняти дії по видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що були накладені відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2017 року. 
Заявник посилається на те, що ОСОБА_3 намагається усіма можливими способами заволодіти спірним майном (двома квартирами, гаражем, автомобілем). 22 жовтня 2019 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та роз`яснено право звернутися до суду для вирішення питання про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Разом з тим, 10 березня 2020 року заявникові стало відомо, що ОСОБА_3 видано запити до установ та організацій щодо отримання відомостей про право власності на майно його померлої дружини, після отримання яких приватний нотаріус зможе видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом. ОСОБА_4 вважає, що у такому випадку ОСОБА_3 заволодіє майном, тому існує реальна загроза вибуття спірного майна з його законного володіння.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , вирішено питання щодо розподілу судових витрат та скасовано заходи забезпечення позову.
Про скасування заходів забезпечення позову суд зазначає у судовому рішенні у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову в силу вимог частини дев`ятої статті 158 ЦПК України. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням (частина десята статті 158 ЦПК України).
Оскільки рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову, воно не передбачає примусового виконання, а заходи забезпечення позову скасовуються внаслідок ухвалення такого рішення, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення його виконання слід відмовити.
Керуючись статтями 394, 436 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ :
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                   В. С. Жданова 
 
                                                                                                                    В. М. Ігнатенко