ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року 
м. Київ

Справа №  904/147/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.; 

за участю представників:
ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» - Пистогова С.В. (дов. від 25.02.2010),
ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Лєвєнцов Д.С. (дов. від 03.01.2020),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
на постанову    Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2019  
у справі № 904/147/18
за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»  
до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» 
про стягнення заборгованості у розмірі 2 001 700 грн. 00 коп. відповідно до умов угоди про уступку права вимоги від 10.02.2004 № 830,-
ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - АТ «Укрексімбанк», Банк, позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"  (далі - ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 2 001 700, 00 грн., відповідно до умов угоди про уступку права вимоги від 10.02.2004 №830.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не сплатив заборгованість за угодою про уступку права вимоги № 830, укладеною 10.02.2004 між АТ "Укрексімбанк" та ВАТ "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь",  після спливу наданої Банком відстрочки погашення заборгованості згідно договору про погашення заборгованості від 14.01.2005 № 32 (оригінал у позивача до цього часу не зберігся), з посиланням на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі № 10/89 про залишення позовної заяви без розгляду.
У відзиві на позовну заяву відповідач просив застосувати до правовідносин строки позовної давності, посилаючись на те, що угода № 830 від 10.02.2004 набула чинності з 30.03.2004, тобто строк позовної давності сплив 30.03.2007, а посилання Банку на ухвалу Господарського суду від 21.07.2005 у справі №10/89 не спростовує факту спливу строку позовної давності, оскільки вказаною ухвалою не було встановлено порядку та строків оплати заборгованості відповідачем банку; згадування судом про будь-яку домовленість між сторонами не є юридичною значимою дією, яка б переривала строк позовної давності щодо заборгованості.
Під час розгляду справи, господарськими судами першої та апеляційної інстанцій були встановлені наступні обставини.
Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області  від 20.11.2000 у справі №7/251-00 стягнуто з ВАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату "Криворіжсталь" 2000000,00 грн. основного боргу та 1 700,00 грн. державного мита.
12.06.2001 у справі №7/251-00 звернуто стягнення на майно ВАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Криворізького державного  гірничо-металургійного комбінату "Криворіжсталь" в межах суми 2 001 700,00 грн., про що видано наказ.
10.02.2004 між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", найменування якого згідно установчих документів змінене на Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (Новий кредитор) та ВАТ "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" (Первісний кредитор) укладено Угоду про уступку права вимоги № 830 (далі - Угода), відповідно до п. 1.1 ст. 1 якої Первісний кредитор уступає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне Первісному кредиторові, на стягнення заборгованості, встановленої рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області № 7/251-00 від 12.06.2001 про примусове звернення стягнення на майно Відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (Боржник), найменування якого згідно установчих документів змінене на Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", на користь Первісного кредитора в сумі 2 001 700 грн. 00 коп.
Згідно з п. 5.1 ст. 5 Угоди, остання укладається на виконання умов мирових угод № 833 від 10.02.2004, № 834 від 10.02.2004, № 835 від 10.02.2004 та № 836 від 10.02.2004 і набуває чинності з дати погашення Первісним кредитором грошових коштів у розмірі відповідно до п. 3.1 вказаних мирових угод, укладених між Банком та Первісним кредитором. 
Відповідно до п. 3.1 вищезазначених мирових угод Банк та Первісний кредитор домовились, що Первісний кредитор зобов`язується погасити заборгованість Банку, вказану в п. 2 мирових угод, в добровільному порядку наступним чином: 
- погашення заборгованості в сумі 866 874, 10 грн. шляхом перерахування Первісним кредитором грошових коштів на рахунок Банку (п. 3.1 мирової угоди від 10.02.2004 №833 по справі № 10/187/353, далі - Мирова угода № 833), затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2004 у справі № 30/187 (19/353); 
- погашення заборгованості в сумі 230 738, 20 грн. шляхом перерахування первісним кредитором грошових коштів на рахунок банку (п. 3.1 мирової угоди № 834 по справі № 19/354 від 10.02.2004 (далі - Мирова угода № 834), затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2004 у справі № 19/354);
- погашення заборгованості в сумі 1 424 996, 38 грн. шляхом перерахування первісним кредитором грошових коштів на рахунок банку (п. 3.1 мирової угоди № 835 по справі № 02-5/5-8/18 (19/355) від 10.02.2004 (далі - Мирова угода № 835), затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2004 у справі №19/355);  
- погашення заборгованості в сумі 1 911 029, 84 грн. шляхом перерахування Первісним кредитором грошових коштів на рахунок Банку (п. 3.1 мирової угоди № 836 по справі № 19/356 від 10.02.2004 (далі - Мирова угода № 836), затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2004 у справі № 19/356 ).
Позивачем надані до матеріалів справи докази (копії платіжних документів від 11.03.2004 та від 30.03.2004) виконання Первісним кредитором умов п. 3.1 вищезазначених мирових угод та набрання чинності Угоди, що своє чергою підтверджує право позивача, як Нового кредитора, вимагати від боржника виконання зобов`язань щодо погашення заборгованості в заявленому до стягнення розмірі.
За твердженнями позивача в мотивувальній частині ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі № 10/89, якою позовну заяву Банку до ВАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення в тому числі 2    001   700, 00 грн. за угодою від 10.02.2004 № 830, залишено без розгляду, судом встановлено, що Кредитор погоджується надати Боржнику відстрочку погашення заборгованості строком на десять років (до 14.01.2015), а Боржник зобов`язується добровільно погасити заборгованість Кредитору після настання строку погашення заборгованості. 
З огляду на те, що відповідач після спливу наданої позивачем відстрочки заборгованість не сплатив, останній звертався до відповідача з вимогою (листи від 21.06.2016 № 016-00/2665 та від 23.09.2016 № 016-01/4183) погасити вищезазначену заборгованість, які залишені без відповіді та задоволення.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та  постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2018 у справі №904/147/18 позов задоволено та стягнуто з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" 2001700,00грн. заборгованості за угодою про уступку права вимоги № 830 від 10.02.2004. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2018 у справі №904/147/18, вищезазначене судове рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2019 скасовано постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2018 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2018, справу №904/147/18 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційний Суд вказав на необхідність дослідження при повторному розгляді даної справи змісту заяви «Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату" Криворіжсталь" про включення до реєстру вимог кредиторів у справі №Б15/107/03 (боржник - ВАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат") вимог у сумі 9 924 207,53 грн., що виникли, зокрема, за рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області по справі №7/251-00 від 12.06.2001, яким було змінено спосіб виконання рішення по справі №7/251 шляхом звернення стягнення на майно боржника у межах суми 2001700,00 грн,  результатів її розгляду, відповідні наслідки задоволення чи незадоволення такої заяви у справі про банкрутство ВАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".
За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2019 позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України"  заборгованості у розмірі 2 001 700,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. 
Рішення мотивовано тим, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів сплати первісному кредитору - Криворізькому державному гірничо-збагачувальному комбінату "Криворіжсталь" або новому кредитору - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", який отримав право вимоги згідно договору № 830 про уступку права вимоги від 10.02.2004, укладеного між ВАТ "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" і ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", заборгованості, встановленої рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 12.06.2001 у справі №7/251-00.
На виконання вказівок Верховного Суду судом першої інстанції встановлено і сторонами не спростовано, що провадження у справі № Б15/107/03 про визнання банкрутом ВАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" було припинено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2004. Реєстр вимог кредиторів у цій справі не затверджувався. Тобто, в межах справи про банкрутство вимоги первісного кредитора до відповідача не були задоволені. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2019 скасовано. В задоволені позову відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована посиланням на норми ст.ст.512 - 517 ЦК України, ст.ст. 75, 115, 1151 і 116  ГПК України  та  мотивована тим, що сторонами договору про уступку права вимоги фактично замінено стягувача на стадії виконання судового рішення та спосіб виконання цього рішення суду, на той час як уступки права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачено.
Апеляційний суд вказав, що позивач, отримавши право вимоги до боржника, мав здійснити заміну сторони у виконавчому провадженні, натомість, звернувся до суду з позовом про повторне стягнення заборгованості з відповідача на користь нового кредитора, що не передбачено чинним законодавством.
Встановивши відсутність підстав для задоволення позову через недоведеність порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції, відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
В касаційній скарзі АТ «Укрексімбанк» просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2019 і залишити в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2019. 
В обґрунтування вимог посилається на те, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст. 73, 75, 76, 79 ГПК України,  та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст.ст. 525, 526, 599, 629, 910 ЦК України, що призвело до скасування  рішення суду першої інстанції, прийнятого у цілковитій відповідності до вимог закону.
Доводи інших учасників справи
ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" подало відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її доводів, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Вказує, що необґрунтованість доводів касаційної скарги підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №904/148/18, яка була врахована апеляційним господарським судом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.  Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 512, 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 цього Кодексу).
Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 цього Кодексу). 
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Предметом позову у даній справі є вимога АТ "Укрексімбанк" про стягнення з ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості у сумі 2 001 700, 00 грн. з посиланням на положення частини 1 ст. 512,  ст.ст. 514, 610, 629 ЦК України на підставі договору про уступку права вимоги від 10.02.2004 №830.
Суд апеляційної інстанції встановив, що як убачається зі змісту договору про уступку права вимоги, який позивачем визначено як підставу для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості, предметом цього договору є уступка АТ "Укрексімбанк" права вимоги, встановленої рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області № 7/251-00 від 12.06.2001 про примусове звернення стягнення на майно Відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (Боржник), найменування якого згідно установчих документів змінене на Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", на користь Криворізького державного гірничо- металургійного комбінату "Криворіжсталь" в сумі 2 001 700 грн. 00 коп.
На підставі наказу по справі №7/251-00 було відкрито виконавче провадження відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Тернівського РУЮ від 16.07.2001.
Тобто, на час укладання договору уступки права вимоги №830  (10.02.2004)  існувало відкрите виконавче провадження з виконання наказу арбітражного суду Дніпропетровської області від 12.06.2001.
Вказане підтверджується відповіддю начальника Тернівського ВДВС м.Кривого Рогу, яку було оглянуто  під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, з якої вбачається, що на виконанні Тернівського ВДВС перебувало виконавче провадження щодо примусового виконання наказу арбітражного суду Дніпропетровської області від 12.06.2001 про стягнення  2001 700,00 грн.
За змістом статей 115, 1151 і 116 ГПК України  (у редакції, чинній на час прийняття рішення №7/251-00) рішення, ухвала, постанова арбітражного суду набирають законної сили негайно після їх прийняття і підлягають обов`язковому виконанню підприємствами, організаціями, посадовими особами. Рішення, ухвали, постанови арбітражного суду виконуються в порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення арбітражного суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ надсилається одночасно з рішенням. 
Проаналізувавши зміст договору про уступку права вимоги від 10.02.2004 №830, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що його умовами передбачено фактичну передачу ВАТ "Криворіжсталь" Банку права вимоги від ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" виконання рішення суду зі зміною способу такого виконання.         
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. 
Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.
Разом із цим за змістом процесуального законодавства, оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше як на підставах та у порядку, визначеному   Господарським процесуальним кодексом України    та    Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню.
Питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі й у разі заміни кредитора у матеріальному зобов`язанні за договором цесії, вирішується судом, який прийняв відповідне судове рішення, у порядку, передбаченому    ст. 25 ГПК України     (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
З огляду на наведе вище, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що сторонами договору про уступку права вимоги фактично замінено стягувача на стадії виконання судового рішення та спосіб виконання цього рішення суду, на той час як уступки права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачено.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №904/148/18 за позовом ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" до ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості у сумі 996000,00 грн. на підставі договору про уступку права вимоги від 30.06.2004 № 3357, та була врахована судом апеляційної інстанції. 
Викладеним спростовуються доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права під час ухвалення оскаржуваної постанови.
За таких обставин, встановивши відсутність підстав для задоволення позову через недоведеність порушеного права позивача, апеляційним господарським судом правомірно відхилено заяву відповідача про застосування позовної давності.
Посилання АТ "Укрексімбанк" в касаційній скарзі на обставини, зазначені Господарським судом Дніпропетровської області в ухвалі від 21.07.2005 у справі №10/89 були розглянуті судом апеляційної інстанції та відхилені з посиланням на ч.4 ст.75 ГПК України, який визнав постанову Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №904/148/18 такою, що має преюдиційне значення для вирішення даного спору, оскільки Верховним Судом були розглянуті аналогічні обставини спору між тими ж сторонами, що і у даній справі, але які виникли з іншого, аналогічного договору уступки прав вимоги і судом касаційної інстанції було досліджено той же доказ, який підлягає дослідженню у даній справі - обставини, зазначені Господарським судом Дніпропетровської області в ухвалі від 21.07.2005 у справі № 10/89.
Відтак, наведені у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування, в даному випадку судом апеляційної інстанції, норм матеріального та процесуального права.
Висновки Верховного Суду
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).
Перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення та залишення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції без змін.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись  статтями  240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд,  -
ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

2. Постанову    Центрального апеляційного господарського суду від 18.12.2019  у справі № 904/147/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий, суддя                                                                                Огороднік К.М.

Судді                                                                                                         Жуков С.В.

                                                                                                    Ткаченко Н.Г.