ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3523/19                                                                Суддя (судді) першої інстанції: М.А. Білоноженко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді                     Парінова А.Б.,
суддів:                                        Ганечко О.М.,
                                                  Земляної Г.В.,           
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Черкаського окружного адміністративного звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплатити йому компенсації по втраті частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати до нарахованої частини пенсії, яка передбачена частиною 2 статті 55 Закону України № 2262-ХII від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших   осіб», Законом України № 2050-III від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».
- зобов`язати відповідача негайно (без відстрочення) здійснити йому виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з  порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати до нарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України № 2050-III від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», однією сумою, без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018, тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат.
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України).
Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим що відповідачем на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року у справі № 580/25/19, 28 серпня 2019 року було здійснено перерахунок його пенсії за період з 01.01.2016., проте оскільки станом на час звернення до суду з даним позовом відповідна сума доплати йому не виплачена, позивач вважає, що він набув право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує зокрема, тим, що суд першої інстанції не з`ясував природу спірних правовідносин, ретельно не дослідив обставини справи. Зазначає, що формальний підхід суду виявився у поверхневому та вибірковому вивченні доказів.
За наведених обставин, позивач вважає, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року підлягає скасуванню.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року та на підставі п.3 ч.1 ст.311 призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого останній зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з урахуванням всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення, а також з дослідженням всіх наданих сторонами доказів у відповідності до норм матеріального права, та з дотриманням норм процесуального права. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, а вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про Пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992р.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 року у справі №580/25/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не проведення перерахунку та в виплати пенсії ОСОБА_1 в розмірі 85% від основного розміру грошового забезпечення з 01.01.2016.
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 85% від основного розміру грошового забезпечення з 01.01.2016.
Вказане рішення набрало законної сили 15.05.2019р.
З матеріалів справи (протоколів перерахунку пенсії від 28.08.2019р.) вбачається, що позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016р.
У відповідності до розрахунку на доплату пенсії від 28.08.2019р., на виконання рішення суду, позивачу за травень-червень 2019 року донараховано 536,51 грн.
16.10.2019 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення розрахунку та виплати компенсації за втрату частини доходу (від недоплаченої з 01.01.2016 року пенсії в розмірі 14541 грн. 07 коп.) у зв`язку з тим, що пенсія була неправильно перерахована і виплачена невчасно за період із 1 січня 2016 року по 01 липня 2018 року, відповідно до ПКМУ від 21.02.2001 №159 (врахувавши рішення Черкаського окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 580/25/19 за моїм адміністративний позовом до ГУ ПФУ в Черкаській області).
Листом від 28.10.2019р. № 391/П-15 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача, що доплату пенсії у загальній сумі 14541,07 грн. за період з 01.01.2016 до 14.05.2019 (до дати набрання законної сили рішенням суду) буде виплачено у Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649.
Разом з цим, у вказаному листі позивачу було роз`яснено, що згідно з Порядком різниця між розміром пенсії, визначеним відповідно до рішення суду, і розміром пенсії, обчисленим без урахування рішення суду, за період до набрання судовим рішенням законної сили буде виплачуватись після взяття судових рішень на облік у Реєстрі рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, та після прийняття відповідного рішення комісією Пенсійного фонду України з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до органу Пенсійного фонду, визначеного судом боржником. Наразі рішення Комісії щодо погашення заборгованості за вищезазначеним рішенням суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не надходило.
Стосовно компенсації втрати частини доходів згідно зі ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ позивача було проінформовано, що компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Виплата суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, в зв`язку з чим для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною їх виплатою підстав немає.
Не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, здійснивши виплату у вересні 2019 року донарахованої 28.08.2019 суми пенсії, не порушив строки виплати встановлені Законом №2050-ІІІ та здійснив дії щодо виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі № 580/25/19, як це передбачено Порядком № 649, в межах його компетенції. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних відносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплатити позивачу компенсації по втраті частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III) від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з положеннями статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону №2050-III).
Статтею 3 Закону №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. 
З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 
1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії),
2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року у справі № 134/87/16-а.
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу коштів за період з 01 січня 2016 року по 14 травня 2019 року в сумі 14541,07 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не нарахування та не виплатити йому компенсації по втраті частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати до нарахованої частини пенсії відсутні.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2020 року у справі № 140/1547/19.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (п. 29 рішення у справі  "Кантоні проти       Франції"(Cantonі France" № 17862/91), у п. 64 рішення у справі "Вєренцов проти України"             № 20372/11).
Разом з тим, у даному спорі застосовані судом норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», що регулюють спірні правовідносини не потребують двозначного трактування, є конкретними та передбачуваними у своєму застосуванні.
При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до приписів  ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправність прийнятого відповідачем рішення, викладеного у листі від 28 жовтня 2019 року № 391/П-15, а також відповідної бездіяльності, яку позивач просить суд визнати протиправною.
Таким чином, за встановлених у ході апеляційного розгляду обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв у відповідності, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені нормами чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, проте із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині мотивування з підстав, встановлених судом апеляційної інстанції.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Керуючись статтями ст.ст. 254, 311, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року змінити в частині мотивування.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Парінов А.Б.

Судді:                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                    Земляна Г.В.