ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3829/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 березня 2020 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Оксененка О.М.,
суддів:                                                    Лічевецького І.О.,
                                                         Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» та індексації грошового забезпечення установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»; 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 та індексації грошового забезпечення установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням раніше виплаченої суми.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства, що призвело до порушення прав позивача та, як наслідок неповної виплати коштів при звільненні.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними дії Чернігівського (105) прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» та індексації грошового забезпечення установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Зобов`язано Чернігівський (105) прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 та індексації грошового забезпечення установленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням раніше виплаченої суми.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби позивача було проведено згідно Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу». 
Разом з тим, згідно пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 №73 нарахована щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Також індексація не входить до складу щомісячного грошового забезпечення згідно пункту 4.10.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425.
Таким чином, при складанні розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби військовослужбовців, посадові особи прикордонного загону діяли у відповідності до положень нормативно-правових актів, які діяли на момент звільнення позивача.
Окрім того, апелянт зазначає, що Державна прикордонна служба не підпорядковується Міністерству оборони України, а є окремим відомством, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ у відповідності до Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №533.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем звернено увагу, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу (розміру) грошового забезпечення, має систематичний характер, тому має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової допомоги при звільненні.
Також оскільки індексація носить постійний характер виплати, тому вона також повинна бути врахована при виплаті одноразової допомоги при звільненні, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на захист.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Наказом начальника Чернігівського прикордонного загону (по особовому складу) від 01.08.2017 року № 266-ос старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії  рульового відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Задеріївка» ІІІ категорії (тип Б), звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту). 
У відповідності до цього наказу вислуга років на день звільнення складає: трудовий стаж  12 років 03 місяці 01 день; календарна 14 років 06 місяців 16 днів; пільгова 05 років 09 місяців 23 дні. 
Також, даним наказом визначено позивачу виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення відповідно до п. 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 за 14 повних календарних років у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення (а.с. 11).
Зі змісту довідки № 142 від 16.05.2019 слідує, що у період з лютого 2016 року по липень 2017 року, позивач щомісячно отримував щомісячну додаткову грошову допомогу, яка входила до складу грошового забезпечення, на яку відповідно до вимог  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» проводилося нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та його сплата (а.с. 21).
Однак, у відповідності до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби ОСОБА_1 , виданої головним бухгалтером  начальником фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачу здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 36405 грн 25 коп. без включення при її розрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди (а.с. 20).
27 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби із врахуванням щомісячної грошової винагороди та індексації грошового забезпечення і надати довідку про розмір грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням (а.с. 15-17).
Листом від 02.12.2019 № 11/3812 відповідач повідомив позивача про те, що розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби було проведено згідно п. 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
Також, у вказаному листі відповідачем було зазначено, що відповідно до п. 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73, до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, не включається щомісячна додаткова грошова винагорода (а. с. 18-19).
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останні 18 місяців перед звільненням додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні, як наслідок перерахунок та виплату грошової допомоги при звільненні з військової служби слід проводити з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Окрім того, оскільки на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію грошового забезпечення у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру, відтак при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової допомоги при звільненні, з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Колегія суддів не погоджується у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №2011-XII).
Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
У силу вимог частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій статті 9 Закону №2011-XII наведено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону №2011-XII (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
При цьому, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою Наказом Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) було визначено порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).
У силу вимог п.1.2 вказаної Інструкції до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Тобто, пункт 1.2 Інструкції №425 містить виключний перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися і виплачуватися винагорода.
Згідно п.4.10.1 Інструкції №425 військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
У відповідності до п. 4.10.6 Інструкції №425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються:
для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія);
для військовослужбовців, які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних начальників (командирів), та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, надбавка за вислугу років, додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства;
для військовослужбовців, яких відсторонено від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України або яких відсторонено від виконання службових повноважень у зв`язку зі складанням щодо них протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, - оклад за військовим званням і надбавка за вислугу років.
У той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі – Постанова №889) (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) було передбачено розмір, порядок та умови для виплати саме щомісячної додаткової грошовоїу винагороди (далі - винагорода) окремим категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Підпунктом 2 пункту 1 Постанови №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно пункту 2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Виходячи із приписів пункту 2 Постанови № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, ії розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, а тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14 та у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 у справі №820/875/18.
При цьому, у відповідності до пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх з справ України від 02.02.2016 №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
У постанові Верховного Суду України від 03.03.2015 по справі № 21-32а15, підтриманій Верховним судом у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 19 червня 2018 року у справі № 825/1138/17 та від 03 квітня 2019 року у справі №808/2189/16, від 23 січня 2020 року у справі №820/330/18  зазначено, що історичний (в історичному розвитку) та нормативний підхід до розуміння положень постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011-XII дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII. 
Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Тобто, виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки спірний додатковий вид грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода) відповідно до Постанови № 889 має періодичний статус виплати, так як виплачувалась не постійно, а тільки з лютого 2016 року, тобто 18 місяців перед звільненням, керуючись положеннями п. 8 Інструкції №73, відповідач обґрунтовано не включив цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.
У той же час, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, оскільки у вказаній справі Суд оцінював правовідносини стосовно включення до складу грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової допомоги під час призначення (обчислення) пенсії, тобто предметом розгляду у даній справі було право на отримання пенсії за вислугу років.  
Твердження апелянта щодо необхідності застосування висновків, викладених в постановах Верховного Суду, зокрема від 22.10.2019 у справі №826/2447/18 суд також оцынюэ критично, оскільки у вказаній справі щомісячна додаткова грошова допомога виплачувалась позивачу щомісячно останні 24 перед звільненням.
Щодо перерахунку та виплати грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням індексації, слід зазначити наступне.
У силу вимог частини третьої статті 9 Закону  №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон № 1282-ХІІ).
Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб – роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону №2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів приходить до висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення не регулюється положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок №1078) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Крім того, підпунктом 7 пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, суми індексації грошового забезпечення, виплачені з порушенням строків, підлягають компенсації на підставі вищенаведених положень законодавства.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Тобто, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки № 142 від 16.05.2019 у період з серпня 2015 року по липень 2017 року, позивачу щомісячно проведено індексацію його доходів, з якої  відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не утримувався та не нараховувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 21).
У той же час, апелянт звертає увагу, що кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби з 01липня 2015 року по 28 лютого 2018 року не передбачено виплати індексації грошових доходів персоналу, тому індексація грошового забезпечення не має щомісячного характеру та не може входити до складу місячного грошового забезпечення.  
Однак, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення, а тому проведення виплати грошової допомоги позивачу при звільненні без урахування індексації є протиправним.
Посилання апелянта про те, що виплата грошового забезпечення військовослужбовців врегульована виключно спеціальними законами та підзаконними актами і додаткові гарантії працівників, а визначені законодавством щодо індексації заробітної плати, щодо грошового забезпечення не застосовується, є безпідставними, оскільки положення законодавства щодо заробітної плати, якими додатково врегульовані відносини, що не знайшли відповідного регулювання спеціальними законами, повинні субсидіарно застосовуватися також і щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 та зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок та виплату, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України – задовольнити частково.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року – скасувати  в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина 2253) Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої вказаною Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889.
У цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
В іншій частині - рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук