ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/218/19	Головуючий у 1-й інстанції Запорожець Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/319/20 	Доповідач - Ткач З.Є.	
Категорія - 304090200 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд у складі колегії: 
головуючого Ткач З.Є. 
суддів:  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
розглянув у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи цивільну справу № 608/218/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року, ухваленого суддею Запорожець Л.М., повний текст рішення складено 20 грудня 2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 18171,77 гривні за заявою на отримання кредитного ліміту на картковий рахунок згідно заяви б/н від 22.07.2011 року, -
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 18171,77 гривні за заявою на отримання кредитного ліміту на картковий рахунок згідно заяви б/н від 22.07.2011 року. 
Позов обґрунтовувало тим, що ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 22.07.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 гривень, у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. 
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких ОСОБА_2 при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. 
Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 договору.
Пунктом 1.1.3.2.4 договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни Тарифів за інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін виникають обов`язки: у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 договору; у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснення операції по картковому рахунку (п.1.1.2.1.5 договору).
На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором. 
Згідно п.п. 1.1.6.1,1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін не можливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. 
У разі незгоди із змінами «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.2.1.1.5.4 договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 22.01.2019 року має заборгованість - 18171,77 гривень, з яких: 643,63 гривень - тіло кредиту; 10 000,13 гривень - нараховані відсотки за користування кредитом; 6186,50 гривень - нарахована пеня; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 841,51 гривень - штраф (процентна складова).
Позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 22.07.2011 року в розмірі 18171,77 грн. та судовий збір.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року вирішено:
“Позов Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 18171, 77 гривні за заявою на отримання кредитного ліміту на картковий рахунок згідно заяви б/н від 22.07.2011 року - задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятої з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , код платника податку НОМЕР_1 , не працюючої, на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк», 01001, м Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299 - 643 (шістсот сорок три) гривні 63 копійки (тіла кредиту) заборгованості за заявою на отримання кредитного ліміту на картковий рахунок згідно заяви б/н від 22.07.2011 року та 57 гривень 63 копійки сплачених позивачем судових витрат при поданні позову до суду у частці, пропорційній до задоволення позовних вимог.
В іншій частині позову, а саме: в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 - 10000 гривень 13 копійок - відсотків за користування кредитом; 6186 гривень 50 копійок - нарахованої пені; 500 гривень - штрафу (фіксованої частини) та 841 гривні 51 копійки штрафу (процентної складової) - відмовити.”
Не погодившись із даним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, ухваливши в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення процентів та пені за кредитним договором. 
Апеляційну скаргу мотивувало тим, що банк надав відповідачці кредит, який повернуто не було, а тому виходячи з суті правочину, його відплатності, проценти підлягають стягненню.
Вказує, що підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачка приєдналась до договору приєднання та погодилась з його умовами. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ті Умови та Правила були чинними під час укладення договору.
Наголошує на тому, що оскаржуване рішення нехтує принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення. Звертає увагу суду на те, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, відповідачкою не підписувались. 
Крім того, надані позивачем Правила надання банківських послуг не були додатком до підписаної ОСОБА_2 анкети-заяви.
Враховуючи те, що АТ КБ «Приватбанк» не подано належних доказів на підтвердження того, відповідачка була ознайомлена з Умовами та тарифами банку, відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка за порушення зобов`язання, то позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
З апеляційної скарги вбачається, що позивачем оскаржується рішення суду в частині відмови у стягненні процентів та пені, тому суд апеляційної відповідно перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.
Судом установлено, що ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 22.07.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
З банківської виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_2 знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість та потім знову користувалась кредитними коштами, чого не заперечувала в судовому засіданні і сама відповідачка.
Згідно з наданого банком розрахунком вбачається, що станом на 22 січня 2019 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 22 липня 2011 року становить 18 171, 77 гривень, з яких : 643, 63 гривень - тіло кредиту; 10 000, 13 гривень - нараховані відсотки за користування кредитом; 6186, 50 гривень - нарахована пеня; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 841,51 гривень - штраф (процентна складова). 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22 січня 2019 року, виданим Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , прізвище після шлюбу- ОСОБА_5 .
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт наявності у відповідачки заборгованості по тілу кредиту, однак не надано доказів на підтвердження ознайомлення її з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що свідчить про недоведеність вимог про стягнення процентів та пені, у зв`язку з чим стягненню підлягають заборгованість по кредиту в розмірі 643 грн. 63 коп. 
Також керувався тим, що при укладенні договору з ОСОБА_2 позивач не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а тому підстав для стягнення інших сум не вбачається. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника - від 22 липня 2011 року процентна ставка не зазначена.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі -Умови).
Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брала на себе зобов`язання відповідачка зі сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачкою не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами ОСОБА_2 була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву.
Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості.
Зазначена правова позиція закріплена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Колегія суддів вважає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.Privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 липня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06 лютого 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Колегія суддів, погоджується з судом першої інстанції, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 , позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року по справі №14-131цс-19.
Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки відсотків за кредитним договором, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
При цьому, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що у кредитних правовідносинах обов`язковим для боржника є сплата процентів за користування кредитними коштами.
Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Оскільки у договорі не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами право на отримання таких процентів може виникати лише за правилами ст. 1048 ЦК України. Проте таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Посилання позивача на те, що оскаржуване рішення нехтує принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, - також спростовується вимогами закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить інших доводів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення процентів та пені за кредитним договором, що було б підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга — без задоволення.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
У відповідності до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" залишити без задоволення.
Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Постанова складена 12 березня 2020 року.

Головуючий:                                                Ткач З.Є.

Судді:                                                         Міщій О.Я

                                                               Шевчук Г.М.