КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
19 травня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 761/23904/19
 
провадження № 22-ц/824/7220/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),
суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.
 
учасники справи:
 
позивач  -    ОСОБА_1 
відповідач -  Національна академія прокуратури України
третя особа -   ОСОБА_2 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргупозивача ОСОБА_3  
 
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від  20 лютого2020 року у складі судді  Рибака М.А.
 
у справі за позовом  ОСОБА_3 до Національної академії прокуратури України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів, зобов`язання призначити на  посаду, -
В С Т А Н О В И В:
У червні 2019 року  ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Національної академії прокуратури України (далі по тексту - відповідач, НАПУ) про визнання незаконними та скасування наказів, зобов`язання призначити на посаду.
У мотивування вимог посилалася на те, що з 12.09.2016 року вона працює в Національній академії прокуратури України на посаді начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення в суді, а з 22.09.2018 року на посаді начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення в суді інституту підвищення кваліфікації прокурорів НАПУ.
Наказом Генерального прокурора України від 14.01.2019 року №3ш було затверджено нову структуру НАПУ та новий штатний розпис НАПУ, згідно з яким структурний підрозділ, в якому працювала позивач, був переміщений із структури інституту підвищення кваліфікації до структури інституту спеціальної підготовки НАПУ зі зміною в назві сполучника «в» на сполучник «у», а також змінено штатний розпис НАПУ та збільшено штатну чисельність на 42 одиниці.
04.02.2019 року позивачка подала директору НАПУ заяву про призначення її на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту підготовки.
06.03.2019 року позивачу було вручено попередження про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників з 06 травня 2019 року відповідно до ст. 42, 49-2 КЗпП України із наданням списку вакантних посад станом на 05.03.2019 року, а на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту підготовки  06.03.2019 року було призначено іншу особу. Уважаючи  порушеними свої права, позивач зазначала, що при прийнятті рішення про непризначення позивачки та призначення ОСОБА_2 на посаду начальника відділу не були виконані вимоги Положення про атестацію працівників Національної академії прокуратури України в частині проведення позачергової атестації при призначенні на посаду.
Також, позивач зазначала, що попередження про вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників, яке було надано їй 06.03.2019 року містить недостовірну інформацію, оскільки наказом Генерального прокурора України від 14.01.2019 року № 3ш скорочення штату не передбачалось та не відбулось.  
Окрім того, відповідач, у порушення ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України не надавав профспілковій організації інформації про майбутню реорганізацію, що потягла скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці.
Також позивач указувала, що відповідачем не було здійснено у жодній належній формі порівняння кваліфікації та продуктивності праці позивача та особи, яку було призначено на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки НАПУ, передбачені нормами ст. 42 КЗпП України.
Як зазначала позивач, вона під тиском посадових осіб відповідача та під загрозою втрати роботи погодилась на призначення на посаду старшого викладача.
Наказом ректора НАПУ від 26.04.2019 року № 116-к з 06.05.2019 року позивача було звільнено з посади начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення в суді інституту підвищення кваліфікації прокурорів НАПУ та призначено на посаду старшого викладача відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки НАПУ.
Окрім того, наказом ректора НАПУ від 05.03.2019 року № 31-од позивача було, на її думку, безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Щодо вимог про скасування наказу відповідача від 14.03.2019 року №75-к про притягнення до відповідальності позивач зазначала наступне.
Так, листом ректора НАПУ № 07/2/278 від 25.02.2019 року позивача було призначено контактною особою для спілкування із запрошеною ректором Академії суддею Шевченківського районного суду міста Києва Антонюк М.С. для організації та забезпечення її участі у проведенні навчального заняття з підтримання публічного обвинувачення в суді, призначеного на 01.03.2019 року.
На виконання вказаного листа позивач вимушено була відсутня 01.03.2019 року на частині заняття з прокурорами місцевих прокуратур, які здійснюють представництво інтересів держави в суді, на тему «Пробація під час судового розгляду кримінального провадження», що за розкладом передбачено з 09:00 по 10:20 год., яке позивач мала проводити згідно з Розкладом занять.
Позивач зазначала, що вона вимушено запізнилась на заняття на 45 хвилин, проте змогла донести зміст матеріалу за темою, що підтверджується також і поясненням старости потоку 3.2. ОСОБА_4 .
Вказане запізнення позивача було спричинено тим, що суддя Шевченківського районного суду міста Києва Антонюк М.С. також прибула на заняття із запізненням у зв`язку із великими заторами.
Про свою відсутність на частині заняття позивач повідомила директора інституту підвищення кваліфікації прокурорів НАПУ ОСОБА_5 04.03.2019 року.
Позивач відзначила, що зниження якості навчального процесу не відбулось, оскільки вона надала слухачам весь матеріал за темою заняття після 09:45 год. та протягом перерви після заняття.
При вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем не було відібрано у позивача письмових пояснень у порушення ст. 149 КЗпП України. Окрім того, при проведенні службової перевірки позивачем було заявлено відвід членам комісії. А також, вказана службова перевірка була проведена формально та без дослідження всіх обставин порушення трудової дисципліни.
Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати наказ ректора НАПУ від 06.03.2019 року № 70-к про призначення на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України. 
Зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_3 на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України. Визнати незаконним та скасувати наказ ректора Національної академії прокуратури України від 14.03.2019 року № 75-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 . Допустити негайне виконання судового рішення в частині призначення позивача на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з указаним рішенням, 25 березня 2020 року позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, оскільки уважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права та не врахував всіх фактичних обставин справи.
Уважає, що Генеральний прокурор України мав право своїм наказом вносити зміни у структуру та штатний розпис Національної академії прокуратури України. Рішення суду про скасування Наказу ректора НАПУ від 26.04.2019 №116-к в частині звільнення позивача з  посади «начальник відділу підготовки прокурорів з підтримання  публічного обвинувачення в суді інституту підвищення кваліфікації прокурорів» та поновлення на посаді, яка не існує з 06.05.2019 року, було би порушенням права власника або уповноваженого ним органу на управління установою та втручанням в його управлінські функції, оскільки позивач, хоч і з застереженнями, але погодилася  на запропоновану їй, у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників, посаду старшого викладача відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки. І лише визнання незаконним та скасування наказу ректора НАПУ від 06.03.2019 року № 70-к і зобов`язання відповідача призначити позивача на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України є ефективним  способом захисту трудових прав позивача. 
Зазначає, що суд безпідставно застосував п.1.ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки посада позивача, фактично, не скорочувалася, а була переміщена в іншу структуру, проте, призначення ОСОБА_2 на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки відбулося з порушенням норм чинного законодавства, без порівняння кваліфікації і, на  думку позивача, на цю посаду відповідач мав би призначити ОСОБА_3 .
Вказує на те, що неповідомлення позивача про вакантну посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки грубо порушило трудові права, які можуть бути відновлені лише призначенням її на цю посаду.
Посилається також на те, що суд не застосував положення п.1 ч.1 ст. 29 та ст. 149 КЗпП України, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
27 квітня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України Яковлєва А.А. на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
30 квітня 2020 року представника позивача ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому останній, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», запровадження на всій території України відповідних протиепідемічних обмежувальних заходів у зв`язку із карантином, просив розглядати справу без повідомлення учасників справи.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд  апеляційної скарги проводиться  у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України.
 Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними належними доказами, а також не ґрунтуються на вимогах закону.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.  
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 18.05.2016 року працювала на посаді начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення в суді Національної академії прокуратури України (наказ від 17.05.2016 року № 745к), а з 28.03.2018 року на посаді начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення в суді Інституту підвищення кваліфікації прокурорів НАПУ (наказ від 28.03.2018 року № 181-к).
Наказом Генерального прокурора України від 14.01.2019 року №3ш було затверджено нову структуру НАПУ та новий штатний розпис НАПУ.
Згідно з указаним наказом, було введено в штатний розпис відділ підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді в складі Інституту спеціальної підготовки. Та в новому підрозділі було скорочено одну посаду заступника начальника відділу.
Наказом ректора НАПУ від 21.01.2019 року № 4-од, було введено в дію структуру та штатний розпис.
04.02.2019 року позивачка написала ректору НАПУ заяву про призначення її на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України.
06.03.2019 року відповідачем було складено повідомлення ОСОБА_3 про вивільнення з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників 06.05.2019 року та запропоновано список вакантних посад станом на 05.03.2019 року.
12.03.2019 року позивачем було написано заяву ректору НАПУ, в якій вона зазначала, що 06.03.2019 року їй було вручено повідомлення про вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників. 04.02.2019 року було зареєстрована заява ОСОБА_3 про призначення її на посаду начальника відділу. Зазначала, що порушення її трудових прав буде оскаржувати до суду та у випадку, якщо станом на 06.05.2019 року буде відсутнє відповідне чинне судове рішення, вимушена прийняти призначення на посаду старшого викладача відділу.
Згідно з наказом ректора НАПУ від 26.04.2019 року №116-к з 06.05.2019 року позивача було призначено на посаду старшого викладача відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки НАПУ у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису НАПУ.
Позивач зазначала, що вона під тиском посадових осіб відповідача та під загрозою втрати роботи погодилась на призначення на посаду старшого викладача.
Окрім того, зазначала, що при її звільненні та призначенні на нову посаду було порушено вимоги трудового законодавства.
Судом встановлено, що 06.03.2019 року наказом ректора НАПУ № 70-к                 ОСОБА_2 було призначено на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України.
Окрім того, 22.02.2019 року та 01.03.2019 року згідно із службовими записками начальника відділу кадрової і мобілізаційної підготовки ОСОБА_7 , було проведено порівняльний аналіз кваліфікації працівників академії ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно зі ст.141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.
Згідно з п.п.1, 6 ч.1 ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, вільний вибір виду діяльності та правовий захист від незаконного звільнення.
За п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.06.2012 року в справі №6-65цс12, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України.
Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. 
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України за №9 від 09.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом Генерального прокурора України від 14.01.2019 року № 3ш було затверджено нову структуру НАПУ та новий штатний розпис НАПУ, було введено в штатний розпис відділ підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді в складі Інституту спеціальної підготовки. Та в новому підрозділі було скорочено одну посаду заступника начальника відділу. При цьому, відділ підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення в суді Інституту підвищення кваліфікації прокурорів НАПУ, в якому працювала позивач та третя особа, було скорочено.
У новому відділі підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді в складі Інституту спеціальної підготовки позивачу було запропоновано посаду старшого викладача, а ОСОБА_2 посаду начальника відділу, оскільки його посаду заступника було скорочено.
При цьому, з матеріалів, наданих відповідачем вбачається, що при призначенні третьої особи на посаду начальника у новоствореному відділі було проведено порівняльний аналіз кваліфікації працівників академії ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , ураховано п. 1.8 Положення про атестацію НАПУ, а тому суд вірного висновку дійшов, що призначення ОСОБА_2 на посаду начальника відділу начальника відділу відбулось у передбачений законодавством спосіб.
Доводи апеляційної скарги позивача, що вона під тиском посадових осіб відповідача та під загрозою втрати роботи погодилась на призначення на посаду старшого викладача, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що Генеральний прокурор України мав право своїм наказом вносити зміни у структуру та штатний розпис Національної академії прокуратури України. А рішення суду про скасування Наказу ректора НАПУ від 26.04.2019 №116-к в частині звільнення позивача з посади «начальник відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення в суді інституту підвищення кваліфікації прокурорів» та поновлення на посаді, яка не існує з 06.05.2019 року, було би порушенням права власника або уповноваженого ним органу на управління установою та втручанням в його управлінські функції, оскільки позивач, хоч і із застереженнями, але погодилася на запропоновану їй, у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників,  посаду старшого викладача відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки. І лише визнання незаконним та скасування наказу ректора НАПУ від 06.03.2019 року № 70-к та зобов`язання відповідача призначити позивачку на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України є ефективним способом захисту трудових прав позивача. 
Натомість, судом вірно встановлено, що позивач фактично не оскаржує своє звільнення із займаної посади, а просить скасувати наказ про призначення третьої особи на посаду, а тому вірним є висновок суду про те, що КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю та визначає способи захисту прав працівників, зокрема, закріплює можливість працівника оскарження наказу про його звільнення.
Ураховуючи наведене, колегія погоджується з висновком місцевого суду, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу ректора НАПУ від 06.03.2019 року №70-к про призначення на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України задоволенню не підлягають.
Щодо вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачку на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України, колегія виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з Рекомендацією N R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Зі змісту наведених норм вбачається, що питання призначення певної особи на посаду в підприємстві належить до компетенції власника, який укладає трудовий договір із працівником, а тому є саме дискреційним повноваженням відповідача.
Також частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц.
З огляду на вказане, а також на відсутність законних підстав для задоволення вимог, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині, оскільки призначення   ОСОБА_2 на посаду начальника відділу підготовки прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у суді інституту спеціальної підготовки відбулося з дотриманням норм чинного законодавства, із застосуванням дискреційних повноважень відповідача. А доводи апелянта, що на цю посаду відповідач мав би призначити позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства , оскільки, як зазначалося вище, виключно власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
Стосовно вимог про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 колегія виходить з наступного.
Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.
Згідно із ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Як убачається з матеріалів справи , 04.03.2019 року директором інституту підвищення кваліфікації прокурорів НАПУ ОСОБА_5 на ім`я ректора була складена службова записка про відсутність ОСОБА_3 на занятті 01.03.2019 року протягом 45 хвилин.
13.03.2019 року було складено висновок про результати службової перевірки за фактом відсутності тривалий час 01 березня 2019 року на заняттях з підвищення кваліфікації прокурорів місцевих прокуратур ОСОБА_3 , яким встановлено факт відсутності останньої під час заняття та запропоновано ректору застосувати до позивачки дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Згідно із наказом ректора НАПУ від 14.03.2019 року № 75-к ОСОБА_3 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено їй догану. 
Так, матеріалами справи дійсно підтверджується відсутність позивача під час лекції протягом 45 хвилин учбового часу з 1 год. 20 хв.
Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно з розкладом занять з підвищення кваліфікації прокурорів місцевих прокуратур, які здійснюють представництво інтересів держави в суді з 25 лютого по 07 березня 2019 року, затвердженим генеральним прокурором України, 01.03.2019 року з 09:00 по 10:20 запланована лекція-дискусія на тему «Пробація під час судового розгляду кримінального провадження». Викладач - ОСОБА_3
Відповідно до пояснювальної записки провідного спеціаліста відділу організації та координації начальної роботи управління організаційно-аналітичного забезпечення та контролю НАПУ ОСОБА_11 від 01.03.2019 року, ОСОБА_12 з розкладом занять була ознайомлена, але на заняття запізнилась на 45 хвилин без попередження відділу.
04.03.2019 року ОСОБА_3 написано лист на ім`я директора Інституту підвищення кваліфікації прокурорів, в якому позивачка повідомила, що о 08:55 год. 01.03.2019 року, перед заняттям вона попередила слухачів про те, що згідно з листом ректора до академії запрошена суддя Шевченківського районного суду міста Києва, яку виключно вона має зустріти. Після зустрічі судді, яка спізнилась на заняття прокурорів, позивач успішно провела лекцію-дискусію.
Згідно з поясненнями ОСОБА_4 , слухача підвищення кваліфікації, заняття фактично почалось об 09:45 год. За цей час викладач ОСОБА_3 змогла донести зміст матеріалу за вказаною темою.
Згідно з листом ректора НАПУ № 07/2/278 від 25.02.2019 року позивача було призначено контактною особою для спілкування із запрошеною ректором Академії суддею Шевченківського районного суду міста Києва Антонюк М.С. для організації та забезпечення її участі у проведенні навчального заняття з підтримання публічного обвинувачення в суді, призначеного на 01.03.2019 року.
Проте, жодним розпорядженням на ОСОБА_3 не покладено можливості бути відсутньою під час проведення заняття.
Отже, підчас судового розгляду судом вірно встановлено, що позивач була відсутньою на заняттях протягом 45 хвилин, не попередивши при цьому керівництво академії або кадровий підрозділ. А тому посилання позивача з приводу її відсутності на лекції з поважних причин не спростовують порушення нею правил трудового розпорядку та трудової дисципліни.
Окрім того, доводи позивача про те, що  відповідач не зажадав письмових пояснень від неї щодо відсутності на заняттях, що є безумовною підставою до скасування оскаржуваного наказу про оголошення догани, спростовуються матеріалами справи, а саме листом, в якому позивач викладає всі обставини, які мали місце на заняттях 01.03.2019 року (а.с.109).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції. 
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування  рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від20 лютого2020 року - залишити без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             В.А. Кравець
 
Судді                                                                                         О.Ф. Мазурик
 
                                                                                                   Л.Д. Махлай