Ухвала 
18  березня 2020 року
м. Київ
справа № 755/8776/18
провадження № 61-4841ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,  
Коротенка Є. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Наливайківська сільська рада Макарівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна, про визнання заповіту недійсним,
ВСТАНОВИВ:
12 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 09 червня 2016 року ОСОБА_4 , який проживав за адресою: 
АДРЕСА_1 , склав на її ім`я заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Ткач Т. В., зареєстрований в реєстрі під № 1-684, за яким заповів їй все своє майно, яке буде належати йому на день смерті.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гавриленко А. М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , однак приватний нотаріус повідомила їй, що існує ще один заповіт від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 , який посвідчений Наливайківською сільською радою Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 22.
Вважала, що ОСОБА_4 такого заповіту не складав, що свідчить про підробку підпису у заповіті. Заповідач повідомляв їй, що ОСОБА_3 , яка є його племінницею, не допомагала йому матеріально і не доглядала за ним, тому дуже дивним є факт появи заповіту на її ім`я.
29 травня 2017 року спадкодавець ОСОБА_4 був на кладовищі, розташованому в Броварському районі в селі Літки у своєї дружини, так як минув рівно рік з дня її смерті, а тому він не міг скласти та підписати заповіт на ім`я ОСОБА_3 29 травня 2017 року в Наливайківській сільські раді Київської області.
Також зауважила, що оспорюваний заповіт від 29 травня 2017 року було зареєстровано в Спадковому реєстрі лише 20 листопада 2017 року, в той час як згідно Порядку реєстрації заповітів, останній мав бути внесений до Спадкового реєстру в день вчинення відповідної нотаріальної дії.
З огляду на вказане вважала, що складання оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкодавця, а тому на підставі частини третьої статті 203, статей 215, 1257 ЦК України просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 29 травня 2017 року Наливайківською сільською радою Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 22, згідно якого ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_3 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 
2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
11 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року та передати справу на новий розгляд.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставою касаційного оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 цього Кодексу.
Заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не надали належної правової оцінки висновку судово-почеркознавчої експертизи та показам свідка ОСОБА_5 ; необґрунтовано відхилили неодноразові клопотання представника позивача щодо призначення додаткової або ж повторної експертизи та клопотання про допит свідка ОСОБА_6 ; необґрунтовано не взяли до уваги та не дали належної правової оцінки запереченням позивача; не надали належної правової оцінки процесу посвідчення оспорюваного заповіту; суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини другої 
статті 389 ЦПК України. 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
Разом з касаційною скаргою, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано заяву про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року.
Заява мотивована тим, що оскаржена постанова апеляційного суду набрала законної сили, а тому відповідач ОСОБА_3 може звернутися до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Поворот виконання оскаржуваної постанови апеляційного суду у разі її повного або часткового скасування буде утрудненим та/або практично неможливим. Отримати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 буде утрудненим.
Відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії. 
Оскільки постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року залишено без змін рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то вона не підлягає примусовому виконанню і судом касаційної інстанції не може вирішуватися питання щодо зупинення її виконання, тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року.
Витребувати з Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу 
№ 755/8776/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Наливайківська сільська рада Макарівського району Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна, про визнання заповіту недійсним.
Відмовити  ОСОБА_1 у задоволенні клопотання, яке подане її представником ОСОБА_2 , про зупинення виконання постанови  Київського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року до закінчення касаційного провадження. 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та додані до неї документи, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                       В. П. Курило
А. Ю. Зайцев 
Є. В. Коротенко