КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 369/9084/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/2060/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.
суддів:                                   Андрієнко А.М., Саліхова В.В.
за участю секретаря             Лугового Р.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Пінкевич Н.С. 27 листопада 2017 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена,  у справі за позовом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь,
                                                                    
В С Т А Н О В И В
 
У серпні 2017 року Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати укладеним договір №5 ДФІ про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина між виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради та ОСОБА_1 у запропонованій редакції.
Позовна заява мотивована тим, що 01 жовтня 2015 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області (далі - Департамент ДАБІ у Київській області) зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої ОСОБА_1 здійснено будівництво індивідуального житлового будинку, площею 647,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Але в порушення вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 , як забудовник об`єкта не взяла участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина шляхом укладання відповідного договору. Позивачем було здійснено пропозицію на укладення такого договору шляхом направлення відповідачеві проекту договору для підписання, проте остання безпідставно ухиляється від вчинення таких дій.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2017 року задоволенні позовні вимоги Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь.
Визнано договір № 5 ДФІ про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина між виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради та ОСОБА_1 укладеним. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виходячи із приписів Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник будівництва зобов'язаний прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а отже обов'язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту за законом покладено саме на замовника такого будівництва. Оскільки позивачем надано суду докази того, що відповідач ухиляється від укладення договору, суд вважав наявним порушене право позивача, яке підлягає захисту у запропонований ним спосіб.
 
Не погодилась із рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 , її представником подано апеляційну скаргу, у якій зазначає про неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, у апеляційній скарзі зазначається, що при вирішення спору суд першої інстанції не здійснив належного її повідомлення та розглянув справу при наявності повторної неявки позивача, що підставою для залишення позову без розгляду. Щодо суті спору вказується, що судом не визначений час з якого договір визнано укладеним та не встановлено редакцію договору. Судом не здійснено перевірки відповідності запропонованого позивачем тексту договору типовому договору що затверджений сільською радою, так як останній не був наданий суду. Не було перевірено судом і наведеного позивачем розрахунку такої участі, який був здійснений на підставі актів затверджених пізніше ніж декларація про готовність об`єкту. За твердженням відповідача така пайова участь має бути визначена на рівні суми 25748,00 грн. Також вказуються на те, що положеннями ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлений пресічний строк на укладення такого договору - до введення будинку в експлуатацію, що в даному випадку мало місце в 2015 році. А отже вимогу про укладення такого договору в 2017 році  вважають безпідставною. 
На підставі викладеного, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
 
В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Янчик М.І. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про задоволення заявлених ними вимог.
Представник позивача - ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого   рішення, колегія суддів виходить з наступного.
 
Судом встановлено, що рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 11 від 16 вересня 2011 року затверджений Порядок визначення розміру пайової участі (внесків) замовників будівництва, його залучення та використання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Крюківщина, а також затверджений Типовий договір про таку участь /а.с.7-9/.
Приписами розділу ІІ вказаного Порядку встановлено, що замовник, який має намір здійснити будівництво об`єкта містобудування в населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури c. Крюківщина, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком.
Пайова участь (внесок) полягає у відрахуванні замовником до сільського бюджету коштів для забезпечення створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури c. Крюківщина.
Пайовий внесок сплачується замовником будівництва на підставі відповідного договору, укладеного між ним та виконкомом сільської ради та з врахуванням ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 10 від 07 липня 2016 року затверджений норматив для одиниці створеної потужності об`єктів будівництва даного села для розрахунків обсягів пайової участі забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури села Крюківщина у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень в розрахунку на 1 кв.м. загальної площі об`єктів будівництва, з урахуванням ПДВ /а.с.10/ 
01 жовтня 2015 року Департаментом ДАБІ у Київській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до якої ОСОБА_1 здійснено будівництво індивідуального  житлового будинку, площею 647,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.11-12/.
Рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 липня 2017 року ОСОБА_1 залучено до пайової участі шляхом укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури  с. Крюківщина.
Визначено ОСОБА_1  за будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 , загальною площею об`єкта будівництва - 643,7 кв. м, величину пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в розмірі 115866 грн. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту ОСОБА_1  сплатити в місячний термін з дати підписання договору пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина /а.с.4/.
Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області 09 серпня 2017 року направила відповідачу звернення від 02 серпня 2017 року щодо укладання договору № 5 ДФІ про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина з двома примірниками договору та розрахунком величини участі ОСОБА_1  для ознайомлення та підписання нею. У супровідному листі до договору зазначалось, що підписаний договір підлягає поверненню протягом трьох робочих днів /а.с.5-6, /.
Договір № 5 ДФІ містить такі основні умови: 
Його сторонами є Крюківщиська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в особі голови -  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка далі іменується як Замовник. 
І. Предмет Договору.
1. Відповідно до цього Договору  Замовник зобов`язується взяти пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина за будівництво індивідуального житлового будинку, який знаходиться в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області та перерахувати до спеціального фонду села Кріківщина на спеціальний рахунок сільського бюджету, відкрити в Державній казначейській службі України в Києво-Святошинському районі (рахунок 3 31515921700369, ОКПО 38010937, МФО 821018, ККД 24170000, банк одержувача ГУДКСУ в Київській області), грошові кошти на пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина у розмірі, що дорівнює 115866 (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень. Розрахунок величини пайової участі (внеску) є невід`ємною частиною даного Договору (додаток № 1).
ІІ. Зобов`язання Сторін  
2.1. Замовник зобов`язується перерахувати кошти, зазначені у розділі І цього Договору в місячний термін з часу його укладення на рахунок цільового фонду села Крюківщина з призначенням платежу: «надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту».
2.2. Кошти, отримані як пайова участь (внесок) замовників об`єктів містобудування, можуть використовуватись виключно на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина.
ІІІ. Особливі умови.
3.1. Об`єкти, майно та інші активи, придбані та/або створені за рахунок коштів Фонду, є комунальною власністю територіальної громади с. Крюківщини.
ІV. Відповідальність Сторін
4.1. У разі не виконання замовником будівництва умов Договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщини щодо перерахування в повному обсязі коштів, сільська рада здійснює необхідні заходи щодо примусового стягнення вказаних коштів у судовому порядку.
4.2. Замовник у випадку несвоєчасної сплати внеску, передбаченого розділом 1 даного Договору сплачує пеню в розмірі 0,1% за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ від суми договору.
4.3. Сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання зобов`язань по цьому Договру, якщо це викликане обставинами форс-мажору.  
V. Строк дії Договору.
5.1. Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного ними виконання своїх зобов`язань за даним договором.
VІ. Інші умови.
6.1. Зміни до даного договору вносяться в установленому законодавством порядку за взаємною згодою Сторін, шляхом укладення відповідних угод, які є невід`ємною частиною даного Договору або у судовому порядку.
6.2. Одностороння зміна умова бо одностороння відмова від даного Договору неприпустима.
6.3. У випадках, непередбачених даним договором, сторони керуються чинним законодавством України.
6.4. У випадку виникнення спору між сільською радою та замовником, що стосується зобов`язань даного договору, сторони вживають заходи до їх врегулювання шляхом переговорів або у судовому порядку /а.с.13-16/.
На час звернення з цим позовом до суду (28 серпня 2017 року), договір пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина Карел Н.О. не укладено.
 
За змістом ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Абзац 12 цієї норми в редакції  чинній на час виникнення та вирішення спірних правовідносин редакції, передбачав, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом. Аналогічні положення містились і в ст.4 ЦПК України.
Абзац 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України в редакції від 03 жовтня 2017 року вказує на те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Положеннями ст.5 ЦПК України (в редакції чинній на час вирішення справи апеляційним судом) здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюванного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Положеннями ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Так, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 ЦК України.
В силу ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.
Згідно з положеннями ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.  Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.
 
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності в Україні визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», статтею 40 якого було встановлено обов'язок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту та визначено механізм його реалізації.
Положення  ч.ч.1-3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка набрала чинності з 01 січня 2013 року і діяла до її виключення 20 вересня 2019 року, передбачали, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. 
Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. 
У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності (ч.5 цієї норми законодавства). 
Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків (ч. 6 ст. 40 цього Закону). 
Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об`єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених ч. 5 ст. 30 цього Закону.
Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.
У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором(ч.9 ст.40 зазначеного Закону).
 
У Поставі Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 вказано на те, що абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом. Такого способу захисту як визнання договору підряду укладеним цивільне законодавство не передбачало, а суд не мав відповідного повноваження. Лише з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ооспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2 ст. 5 ЦПК) України в редакції, чинній на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду).
У Постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16 Велика Палата Верховного Суду  дійшла висновку, що укладення договору про пайову участь є обов`язковим для відповідача згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення (п.51). Враховуючи те, що позивач не виконала передбаченого Законом обов'язку з укладення договору про пайову участь, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову (п.53)
У  Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 202/7591/16-ц та від 27 березня 2019 року у справі № 369/9085/17 вказав на те, що обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь було покладено саме на замовника будівництва. Визначений частиною дев'ятою статті 40 Закону строк тривалістю у п'ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов'язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. Ухилення замовника будівництва від ініціювання укладення цього договору до прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням обов'язку, прямо передбаченого чинним законодавством. Факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації садового будинку, та господарських будівель і споруд не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації. Аналогічні висновки викладені в Постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 362/3784/17. 
 
З наведених норм законодавства вбачається наявність встановленого обов`язку щодо пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту. 
На виконання цих вимог рішенням Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 11 від 16 вересня 2011 року затверджено Порядок визначення розміру пайової участі (внеску) замовників будівництва, його залучення та використання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина (далі - Порядок); затверджено типовий договір про пайову участь (внесок) замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина.
Укладення договору про пайову участь є обов`язковим для відповідача згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку. Крім того, саме на замовника було покладено обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь. 
Наведені обставини справи свідчать про те, що відповідач не зверталась до позивача з питанням щодо участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, що також визнається сторонами в ході розгляду справи. Тобто відповідачем не були виконані умови Порядку щодо перерахування в повному обсязі коштів. Отже сільська рада вправі подати позовну заяву про укладення такого договору в судовому порядку, тобто вчинити заходи щодо примусового стягнення таких коштів, на підставі положень розділ ІV Порядку.
З огляду на те, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації була зареєстрована 23 вересня 2015 року та позивачем було здійснено пропозицію на укладення договору 09 серпня 2017 року, а Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»  в цей період передбачав обов'язок замовника будівництва ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи зазначеного Закону в редакції чинній на момент виникнення таких правовідносин.
За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції, що укладення договору про пайову участь є обов'язковим для відповідача згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, а ОСОБА_1 не виконала передбаченого законом обов'язку з укладення договору про пайову участь.
Доводи апеляційної скарги  щодо спливу граничного терміну для укладення такого виду договору, не є обґрунтованими, оскільки визначений ч.9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» строк тривалістю у п'ятнадцять робочих днів встановлений для добровільного виконання замовником будівництва обов'язку звернутися до органу місцевого самоврядування з метою укладення договору про пайову участь. При цьому, факт реєстрації декларації про готовність до експлуатації житлового будинку не звільняє замовника будівництва від обов`язку укласти договір про пайову участь після такої реєстрації. 
При цьому слід також зазначити,  що строк для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а саме не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, - встановлений для добровільного виконання стороною вказаного обов'язку і невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника від укладення договору, адже невиконання замовником обов'язку, передбаченого законом, не може надавати йому переваг перед замовником, який виконав обов'язок.
Посилання відповідача на неправильність розрахованої суми пайової участі не приймаються до уваги суду, оскільки цей розмір був визначений рішенням органу місцевого самоврядування, яке є чинним і, відповідно, обов`язковим до виконання на відповідній території в силу прямої дії ст.144 Конституції України.
Слід погодитись з твердженням сторони відповідача, що абз.12 ч.2 ст.16 ЦК України, в чинній на час виникнення та вирішення спірних правовідносин редакції, передбачав, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом. Аналогічні положення містились і в ст.4 ЦПК України. Тобто такого способу захисту як визнання договору укладеним цивільне законодавство не передбачало. 
Але в даному випадку мають місце специфічні правовідносини, між органом місцевого самоврядування та фізичною особою і обов`язок укладення такого договору визначений спеціальним законом - Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішеннями органу місцевого самоврядування, тобто актами цивільного законодавства, що дає підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 648, 649 ЦК України, редакція яких на час виникнення спірних правовідносин і час вирішення справи судом першої та апеляційної інстанцій не змінювалась.
 За наведених обставин можна погодитись з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання укладеним договору, проте як вірно вказує сторона відповідача, судом не зазначена дата з якої договір вважається укладеним та не вказано на яких умовах. 
Вирішуючи вказане питання колегія суддів виходить з того, що оскільки позивачем були запропоновані типові умови договору, так як відповідачем не спростовані ці твердження позивача, то договір має бути визнаним укладеним на умовах запропонованих позивачем. Також, враховуючи, що у супровідному листі позивачем був встановлений строк на надання відповіді протягом трьох робочих днів, то вказаний строк має відраховуватись від дати відправлення, якою є 09 серпня 2017 року, відповідно його закінчення з урахуванням вихідних припадає на дату 14 серпня 2017 року. Тобто саме в цю дату відповідач мала виконати покладений на неї Законом та рішенням органу місцевого самоврядування обов`язок по укладенню договору на участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. А отже відновлюючи порушене право позивача, саме дата 14 серпня 2017 року має бути визначеною датою укладення договору.  
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції встановлено, що справа була призначена до розгляду в судому засіданні  вперше на 11 жовтня 2017 року о 09.45 год., проте сторони в судове засідання не з`явились, тому воно було відкладено на 30 жовтня 2017 року о 15.15 год /а.с.19,24/. У вказану дату та час сторони в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим воно також було відкладено на 27 листопада 2017 року об 11.30 год., в якому здійснений розгляд справи за відсутності сторін /а.с.27,33/. Представник позивача в заяві від  27 листопада 2017 року просив розглянуті справу у його відсутність, вказавши про підтримання заявлених позовних вимог /а.с.32/. А отже твердження сторони відповідача про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду є безпідставними. З матеріалів справи вбачається, що судом була здійснена перевірка зареєстрованого місце проживання відповідача, але вся направлена на її адресу кореспонденція була повернута без вручення /а.с.21,30,31/. 
Велика Палата Верховного суду, зокрема в Постанові від 17 квітня 2018 року (справа № 200/11343/14-ц), вказала на те, що не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, були порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.
В порядку п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року) порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене без додержанням норм процесуального права, щодо належного повідомлення відповідача, колегія суддів приходить до висновку про  наявність підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення.
В порядку ст. 141 ЦПК України скасовуючи рішення суд апеляційної інстанції переглядає і питання понесених сторонами судових витрат. Хоча доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково. Проте враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, понесені відповідачем судові витрати компенсації не підлягають. При звернені до суду позивачем  був сплачений судовий збір у розмір 1600,00 грн, а отже вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2017 року - скасувати та постановити нове судове рішення.
Позовні вимоги Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору про пайову участь -' задовольнити.
Визнати договір № 5 ДФІ про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина між Крюківщинською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_1 укладеним з 14 серпня 2017 року на умовах визначених у пропозиції від 02 серпня 2017 року.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області понесені судові витрати в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.
 
Позивач: Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області (місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Балукова, 10).
Відповідач:  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , інші дані не відомі). 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                 В.В.Соколова
 
Судді:                                                                                      А.М. Андрієнко
 
                                                                                                 В.В.Саліхов

Повний текст постанови складений 17 березня 2020 року.