ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5974/19  Номер провадження 22-ц/814/581/20	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Бутенко С.Б.
Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.
за участю секретаря: Кальник А.М.
розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2019 року у складі судді Самсонової О.А.
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту поранення внаслідок збройної агресії Російської Федерації,
в с т а н о в и в:
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту поранення внаслідок збройної агресії Російської Федерації. 
Заява мотивована тим, що він є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 25.07.2015 року УМВС України в Полтавській області. Згідно посвідчення про відрядження № 274, виданого начальником Київського РВ ПМУ ГУ МВС України Махно С.А., він виїжджав у відрядження з 20.01.2015 року по 21.02.2015 року на територію проведення Антитерористичної операції сектор «С» Донецької області, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території селища Ольховатка Артемівського району Донецької області.
18 лютого 2015 року під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логвіново Донецької області стався обстріл колони, яка рухалась до м. Артемівськ Донецької області. Під час обстрілу він отримав поранення у вигляді ЗЧМТ (контузії головного мозку), залишився металевий об`єкт (осколок) в підшкірних відділах його лівої лобної області, проходив необхідні лікування та обстеження.
Посилаючись на викладене, просив суд встановити факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні службових обов`язків 18 лютого 2015 року під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логвіново Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Вказує, що встановлення даного факту необхідно йому для набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні службових обов`язків 18 лютого 2015 року під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логіново Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Рішення суду мотивовано тим, що факт поранення ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків 18 лютого 2015 року в районі с. Логвіново Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України знайшов підтвердження при розгляді справи.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, яке не було залучено до участі у справі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.
Доводи скарги ґрунтуються на тому, що заява ОСОБА_1 була подана з порушенням правил предметної юрисдикції, а тому суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі. 
Вказує, що оскільки встановлення факту каліцтва та іншого ушкодження здоров`я на виробництві посвідчується актом про нещасний випадок, УМВС України в Полтавській області було проведено розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджених наказом МВС України від 27.12.2002 року № 1346. За результатами вказаного розслідування 02.07.2019 року було складено акт розслідування форми Н-5 та акт № 10 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ.
Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 , посилаючись на оскаржуване судове рішення вимагає саме від УМВС видати конкретні акти розслідування нещасного випадку, встановлений судом факт одержання заявником поранення при виконанні службових обов`язків, стосується прав, інтересів та обов`язків Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, яке відповідно до Порядку № 1346 наділене повноваженнями проводити розслідування нещасних випадків, у тому числі тих, що сталися з колишніми працівниками міліції, та здійснювати їх кваліфікацію, встановлювати при виконанні чи не при виконанні службових обов`язків трапився нещасний випадок, та чи трапився він взагалі. 
У відзиві на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення районного суду залишити без змін.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення, виходячи з наступного.
Статтею 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, відповідно пункту 4 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. 
По справі встановлено, що  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проходження служби в УМВС України в Полтавській області згідно з посвідченням про відрядження № 274 відряджався у Донецьку область на територію проведення АТО строком з 20.01.2015 року по 21.02.2015 року та брав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території селища Ольховатка Артемівського району Донецької області.   
       18 лютого 2015 року під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логвіново Донецької області було здійснено обстріл колони, яка рухалась до м. Артемівськ Донецької області, і за даним фактом ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області було проведено спеціальне розслідування групового нещасного випадку зі смертельним наслідком та складено акт форми Н-5 від 11.06.2015 року.
       02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся через урядову гарячу лінію до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області Захарченка Д.А. із зверненням, у якому, серед іншого, повідомив, що 18.02.2015 року під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логвіново Донецької області він отримав поранення у вигляді ЗЧМТ (контузії головного мозку), залишився металевий об`єкт (осколок) в підшкірних відділах лівої лобної області. 
       За даним фактом наказом голови ліквідаційної комісії УМВС Захарченка Д.А. від 01.07.2019 року № 1169 було призначено розслідування нещасного випадку, який стався 18.02.2015 року близько 07 год. 00 хв. у зоні проведення АТО, за результатами якого складено акт № 10 про нещасний випадок невиробничого характеру (форми НТ).
       Комісією з розслідування встановлено, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, оскільки погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 сталося за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 Порядку і не мають підтвердження, що пов`язані з виконанням службових обов`язків.
       Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання неправомірними та скасування актів, зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення. 
       Судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено відсутність зв`язку між втратами непрацездатності ОСОБА_1 в період з 2017-2019 років та подією, яка трапилася 18.02.2015 року, та визнано правомірним сформований комісією в акті за формою НТ висновок, що нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.
       28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до Київського районного суду м. Полтави заяву про встановлення юридичного факту збройної агресії Російської Федерації проти України, у якій в порядку окремого провадження просив встановити юридичний факт його поранення при виконанні службових обов`язків 18.02.2015 р. під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області у с. Логвіново Донецької області - внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
       17 грудня 2019 року до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій посилаючись на обставини, встановлені оскаржуваним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2019 року у цій справі, заявник просить провести розслідування нещасного випадку, що стався з ним 18 лютого 2015 року, та скласти акт за формою Н-1.
       Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина третя статті 294 ЦПК України).
Виходячи зі змісту зазначених норм права, а також роз`яснень, наданих судам у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У разі, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).
При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним, чи тягне він правові наслідки та чи є вимоги заявника безспірними.
Обґрунтовуючи необхідність встановлення факту отримання поранення при виконанні службових обов`язків 18 лютого 2015 року в с. Логвіново Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, заявник ОСОБА_1 акцентував увагу на відсутності іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманням ним поранення та військовою агресією Російської Федерації, оскільки такий порядок законодавством не визначено.
Метою встановлення такого факту зазначив визначення його статусу як особи, що перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі - Конвенція), яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту, а в подальшому допомоги від гуманітарних організацій.
Разом з тим, згідно з положеннями статті 13 Конвенції, вона застосовується до поранених і хворих, які належать до визначених категорій осіб: 
1. Особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною таких збройних сил; 
2. Членів інших ополчень та добровольчих загонів, зокрема, членів організованих рухів опору, які належать до однієї зі сторін конфлікту й діють на своїй території або за її межами, навіть якщо цю територію окуповано, за умови, що ці ополчення або добровольчі загони, зокрема такі організовані рухи опору, відповідають таким умовам: a) ними командує особа, яка відповідає за своїх підлеглих; b) мають постійний відмітний знак, добре помітний на відстані; c) носять зброю відкрито; d) здійснюють свої операції згідно із законами та звичаями війни; 
3. Членів особового складу регулярних збройних сил, які заявляють про свою відданість урядові або владі, що не визнані державою, яка їх затримує; 
4. Осіб, які супроводжують збройні сили, але фактично не входять до їхнього складу, наприклад цивільних осіб із екіпажів військових літаків, військових кореспондентів, постачальників, особового складу робочих підрозділів або служб побутового обслуговування збройних сил, за умови, що вони отримали на це дозвіл збройних сил, яких вони супроводжують. 
5. Членів екіпажів суден торгового флоту, у тому числі капітанів, лоцманів та юнг, а також екіпажів цивільних повітряних суден сторін конфлікту, які не користуються більш сприятливим режимом згідно з будь-якими іншими положеннями міжнародного права. 
6. Жителів неокупованої території, які під час наближення ворога озброюються, щоб чинити опір силам загарбника, не маючи часу сформуватися в регулярні війська, за умови, що вони носять зброю відкрито й дотримуються законів і звичаїв війни. 
Таким чином, встановлення факту поранення внаслідок збройного конфлікту з метою набуття прав, гарантованих цією Конвенцією, не пов`язується з виконанням службових обов`язків заявником, правове значення у такому випадку має факт належності його до складу збройних сил сторони конфлікту. 
        Натомість, встановлення факту отримання поранення при виконанні службових обов`язків, який має на меті заявник, пов`язане із подальшим вирішенням спору, що виник між ОСОБА_1 та Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, який вимагає дотримання принципів диспозитивності, змагальності сторін, доказування обставин, які мають значення для справи, що унеможливлює вирішення даного питання в окремому провадженні. 
За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 - залишенню без розгляду із роз`ясненням заявнику права на звернення до суду з позовом на загальних підставах. 
Керуючись статтями 293, 294, 367, 374, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2019 року - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту поранення внаслідок збройної агресії Російської Федерації залишити без розгляду.
Роз`яснити заявнику право подати позов на загальних підставах.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                        С.Б. Бутенко

Судді:                                                                        О.І. Обідіна

       О.В. Прядкіна