ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

03 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/16407/19 
Номер провадження 22-ц/816/1150/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Хвостика С. Г. 
сторони у справі:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 березня 2020 року в складі судді Фоменко І.М., ухваленого у м. Суми,

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 23.01.2019-010000730 від 23 січня 2019 року у розмірі 17800 грн. Позов мотивовано тим, що 02 січня 2019 року з відповідачкою був укладений договір про надання кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10000 грн. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення до 15 січня 2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 2800 грн. 23 січня 2019 року на аналогічних умовах сторонами було укладено кредитний договір № 23.01.2019-010000730 про перекредитування/зарахування, за умовами якого 10000 грн. кредиту було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення цієї суми за попереднім договором. За умовами договору позичальниця зобов`язалась повернути кредит до 06 лютого 2019 року та сплатити проценти за користування кредитом у день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований, а також сплатити штраф у випадку несвоєчасного виконання зобов`язань негайно з моменту пред`явлення кредитором такої вимоги усно чи письмово. Проте, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 17800 грн., яка складається з 10000 грн. по тілу кредиту, 2800 грн. боргу по процентам за користування кредитом та 5000 грн. штрафу.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 березня 2020 року позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості та штрафу за кредитним договором № 23.01.2019-010000730 від 23 січня 2019 року в розмірі 17800 грн., а також в рахунок повернення судового збору 1921 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір у письмовій формі не укладався, тобто є нікчемним, а кошти від позивача заявниця не отримувала.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Споживчий центр» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 березня 2020 року - без змін. При цьому зазначає, що укладення кредитного договору, згода з його умовами та отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 ст. 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 14 травня 2020 року розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 23 січня 2019 року між сторонами дійсно був укладений кредитний договір, умови якого ОСОБА_1 не виконала та у визначений договором строк кредитні кошти не повернула, у зв`язку з чим позивачем правомірно були нараховані відсотки та штрафні санкції. Також суд погодився з розрахунком заборгованості за кредитним договором, складові якої відповідачкою не спростовані, альтернативного розрахунку чи доказів повного погашення заборгованості не надано. Суд зауважив, що договір був укладений шляхом вчинення двох електронних підписів одноразовим ідентифікатором та аналогами власноручного підпису ОСОБА_1 , яка також підтвердила вчинення правочину прийняттям коштів у розмірі 10000 грн. на належну їй банківську картку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 січня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 02.01.2019-100003485 шляхом підписання позичальницею Заявки її електронним підписом та одноразовим ідентифікатором (sms-код підтвердження «3827»). У Заявці, зокрема, зазначено, що позичальниця ознайомилась та прийняла умови кредитного договору - Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (а.с. 6-8, 9, 75).
Заявку про отримання кредиту ОСОБА_1 оформляла у особистому кабінеті на сайті ТОВ «Споживчий центр», до якого вона зайшла за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого SMS-повідомленням на належний їй номер телефону. Аналогічним чином відповідачкою була надіслана і відповідь про прийняття пропозиції (акцепту). Заявка та відповідь позичальниці про прийняття пропозиції (акцепт) були підписані відповідачкою двома способами, а саме: одноразовим ідентифікатором (sms-код підтвердження), а також за допомогою аналогу власноручного підпису позичальника (факсимільного відтворення підпису), право на використання якого та його зразок були передбачені у пункті 11.1. кредитного договору № 17.04.2017-000001163 від 18 квітня 2017 року, який був укладений сторонами у простій письмовій формі (а.с. 85-86).
Згідно Заявки від 02 січня 2019 року сума кредиту становить 10000 грн., строк кредитування - 14 календарних днів з дати отримання кредиту (до 15 січня 2019 року включно), проценти - 2800 грн. або 28%.
Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) позичальниця зобов`язалась повернути кредит до 15 січня 2019 року, проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований, штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги про нарахування санкцій.
Крім того, п. 8.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) передбачено, що строк дії договору становить всього 28 днів, який починається з дати отримання кредитором від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепту), підписаної одноразовим ідентифікатором.
Кредитні кошти у розмірі 10000 грн. позичальниця отримала 02 січня 2019 року, які надійшли на її банківську картку № НОМЕР_1 в ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 11, 54, 81).
Довідкою ТОВ «Споживчий центр» про рух коштів за договором від 02 січня 2019 року № 02.01.2019-100003485 підтверджується, що 15 січня 2019 року, тобто у останній день повернення кредиту, ОСОБА_1 повернула позивачу 2300 грн., після чого 23 січня 2019 року також сплатила 500 грн і 1680 грн. Таким чином, відповідачка повністю сплатила борг по процентам за користування кредитом, а залишок боргу по тілу кредиту склав 8320 грн. 23 січня 2019 року ТОВ «Споживчий центр» нарахувало позичальниці 1680 грн. штрафу (а.с. 78).
23 січня 2019 року у такий самий спосіб між сторонами було укладено новий кредитний договір № 23.01.2019-010000730, умови якого є аналогічними умовам договору від 02 січня 2019 року, але зі строком повернення кредиту до 06 лютого 2019 року включно (а.с. 12-14, 15, 16).
Зокрема, за договором від 23 січня 2019 року № 23.01.2019-010000730 ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Споживчий центр» 10000 грн. кредиту зі сплатою 2800 грн. процентів за користування кредитом зі строком повернення кредиту до 06 лютого 2019 року. Строк дії договору встановлено протягом 28 днів з дати прийняття пропозиції позичальницею (п. 8.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта)).
За положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши зібрані у справі докази, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем укладання сторонами 23 січня 2019 року письмового правочину в електронній формі - кредитного договору № 23.01.2019-010000730, оскільки згода ОСОБА_1 на укладання цього договору на відповідних погоджених умовах підтверджена у передбачений договором спосіб, який відповідає вимогам закону, а особа відповідачки була належним чином ідентифікована.
За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем факту укладання із відповідачкою кредитного договору.
Крім того, згідно із заявою ОСОБА_1 про перекредитування/зарахування від 23 січня 2019 року, яка була погоджена із ТОВ «Споживчий центр», сторони домовилися, що вимоги позичальниці про видачу їй кредиту у розмірі 10000 грн. перекредитовано/зараховано у рахунок вимог кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 10000 грн. за кредитним договором від 02 січня 2019 року № 02.01.2019-100003485. При цьому, кредитор погодився на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором від 23 січня 2019 року та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором від 02 січня 2019 року вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Також зазначено, що заявка є частиною кредитного договору від 23 січня 2019 року (а.с. 16).
Відтак, не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що кредитні кошти від позивача відповідачка за кредитним договором від 23 січня 2019 року не отримувала.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, за положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У погоджений сторонами строк повернення кредиту - 06 лютого 2019 року ОСОБА_1 кредитні кошти не повернула, після цієї дати коштів на погашення кредиту та процентів не сплачувала. Отже, відповідачкою було порушено умови укладеного сторонами кредитного договору № 23.01.2019-010000730.
З огляду на вищевикладені вимоги закону, зважаючи на наявні у матеріалах справи докази і враховуючи умови укладеного сторонами кредитного договору, колегія суддів вважає доведеними позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000 грн. та за процентами у розмірі 2800 грн. Також є обґрунтованими і вимоги про стягнення штрафу.
Так, відповідно до пункту 5.4. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) у випадку невиконання позичальником грошових зобов`язань за договором, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2% починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу визначається законом.
Отже, як вірно вирішив суд першої інстанції, всього з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 23.01.2019-010000730 від 23 січня 2019 року в розмірі 17800 грн., з яких: 10000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2800 грн. - борг по процентам, 5000 грн. - штраф.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявницею норм процесуального закону.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко 

С.Г. Хвостик