ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
Іменем України

30 березня 2020 року                                 
м. Харків

справа № 638/11687/19 
провадження № 22-ц/818/1714/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       
головуючого - Піддубного Р.М. (суддя-доповідач), 

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю., 

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний заклад «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості», 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Шестака О.І.,-

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що наказом № 551-к від 31 серпня 2018 року її було призначено на посаду завідувача спортивно-технічного відділу Комунального закладу «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості» за строковим трудовим договором з 03 вересня 2018 року по 02 вересня 2019 року, а наказом № 530-к від 02 вересня 2019 року звільнено з посади у зв`язку із закінченням строку договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Посилаючись на те, що строковий трудовий договір між нею та відповідачем було укладено за відсутності передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України підстав, під тиском з боку адміністрації, посада, яку вона обіймала, на час звільнення була вакантною, з урахуванням уточнених у жовтні 2019 року позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати наказ № 551-к від 31.08.2018 року в частині визначення терміну дії трудового договору недійсним, визнати незаконним та скасувати наказ № 530-к від 02.09.2019 року про звільнення її з посади у зв`язку з закінченням строку трудового договору, стягнути з Комунального закладу «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості» (КЗ «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості») оплату за час вимушеного прогулу у розмірі 15000 грн. 

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначила, що строковий трудовий договір було укладено з нею за відсутності передбачених трудовим законодавством підстав, у зв`язку з чим він вважається укладеним на невизначений термін, а тому її звільнення є незаконним, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого нею позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що наказом № 551-к від 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 було призначено на посаду завідувача спортивно-технічного відділу КЗ «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості» за строковим трудовим договором з 03 вересня 2018 року по 02 вересня 2019 року.

Підставою видання вказаного наказу зазначено відповідну заяву позивачки.

Наказом № 530-к від 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку із закінченням строку договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строковий трудовий договір із позивачкою укладено за її бажанням і це підтверджено її особистою заявою та наказом відповідача, а тому звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку трудового договору є законним, а підстави для її поновлення на роботі відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до статті 21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Оскільки згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише в разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 цього Кодексу), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як убачається із матеріалів справи 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила призначити її на посаду завідувача спортивно-технічного відділу КЗ «Харківський обласний Палац дитячої та юнацької творчості» за строковим трудовим договором з 03 вересня 2018 року по 02 вересня 2019 року

Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви чи іншого волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення саме строкового трудового договору він виявив під час його укладення, а тому погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України).

Жодних доказів на підтвердження того, що заяву про призначення на посаду за строковим договором було подано позивачкою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску, ОСОБА_1 не надано і матеріали справи не містять.

Оскільки строковий трудовий договір укладено з ОСОБА_1 за її бажанням та з урахуванням її інтересів і на вказаний нею в заяві строк, то підстави для визнання строкового трудового договору недійсним у частині визначення строку відсутні, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові про поновлення на роботі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять передбачених процесуальним законом підстав для його скасування. 

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 березня 2020 року.

Головуючий                                                                        Р.М. Піддубний

Судді                                                                                        А.В. Котелевець

       О.Ю. Тичкова