Справа № 308/13144/15-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

27 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,
       з участю секретаря Юрочко А.П.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2019 року (у складі судді Малюка В.М.) за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа – приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у листопаді 2015 р. 
       Просив визнати виконавчий напис №3969 від 19 жовтня 2014 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., про звернення стягнення нарухоме майно, а саме – автомобіль марки Volkswagen, моделі PassatB6 2.0 FSI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, таким, що не підлягає виконанню.
       На обґрунтування позовних вимог указав, що 19 жовтня 2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено оскаржуваний виконавчий напис.
       Позивач вважає його таким, що не відповідає чинному законодавству, оскільки заборгованість, указана у виконавчому написі, є спірною.
       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2019 р. позов задоволено: виконавчий напис від 19 жовтня 2014 р., учинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за номером 3963, яким запропоновано звернути стягнення на належний ОСОБА_2 автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat B6 2.0 FSI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007, для погашення заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи» в розмірі 99685,58 грн. – заборгованість за кредитом, і 11600,29 грн. – заборгованість за відсотками, визнано таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 487,20 грн. у відшкодування судового збору.
       ТОВ «Кредитні ініціативи» (надалі – Товариство) просить скасувати це рішення і стягнути з позивача на свою користь судовий збір. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
       Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-у Товариства на час учинення виконавчого напису існувало реальне право на стягнення;
-чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язань із наявністю судового рішення, чи відкриття і виконання виконавчого провадження;
-указівка в оскаржуваному рішенні про відсутність у приватного нотаріуса документів первинного обліку для встановлення безспірності заборгованості не відповідає дійсності, оскільки судом не було встановлено їх відсутності;
-під час вчинення виконавчого напису у нотаріуса були всі законні підставі вважати заборгованість позивача безспірною.
       У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться необґрунтованості доводів апеляційної скарги.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
       Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
       При цьому встановив, що 14 січня 2008 р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 26 про надання кредитних коштів на умовах платності, строковості та цільового використання.
       На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором із ОСОБА_1  було укладено договір застави автомобіля марки «Volkswagen», моделі Passat B6 2.0 FSI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2007.
       17 грудня 2012 р. Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком на підставі договору відступлення прав вимоги було відступлено право вимоги за кредитним договором №26 та договором застави Товариству.
       Зобов`язання за кредитним договором виконувалось ОСОБА_1 неналежним чином, а тому кредитор звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі застави.
       У виконавчому написі вказано, що за рахунок коштів від реалізації предмета застави задовольнити вимоги Товариства за період з 17 грудня 2012 р. по 31 серпня 2014 р., а саме: заборгованість за кредитом – 99 685,58 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом – 11 600,29 грн., і суму плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 3 500 грн.
       25 жовтня 2012 р. апеляційним судом Закарпатської області прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 94342,64 грн. Відтак, станом на 25 жовтня 2012 р. судом прийнято рішення про стягнення всієї суми заборгованості по тілу кредиту.
       24 жовтня 2013 р. було відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню заборгованості на суму в розмірі 64492.64 грн., оскільки на час відкриття виконавчого провадження рішення суду було частково виконане. Позивач зазначає, що від 24 жовтня 2013 р. він постійно виконував рішення суду та сплачував кошти. Постановою державного виконавця від 07.09.2016 р. виконавче провадження закінчено у зв`язку фактичним і повним виконанням рішення суду.
       За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
       При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
       Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі – Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
       Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

       Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
       Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
       Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника – фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
       У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
       Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
       Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі – Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.
       Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
       Учинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.
       Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.
       Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
       Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачемвідповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
       Із огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
       Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.
       Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. 
       Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
       Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. 
       Визначальною обставиною у спірних правовідносинах є встановлення саме безспірності розміру заборгованості щодо якої було вчинено виконавчий напис.
       У оскаржуваному виконавчому написі від 19.10.2014 р. розмір заборгованості ОСОБА_1 указано в сумі: 99 685,58 грн. – за кредитом, і 11 600,29 грн. – по відсотках за користування кредитом (а.с.5).
       Однак, 24 жовтня 2013 р. на виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2012 р. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 64 492,64 грн. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
       Тобто, станом на жовтень 2013 р. заборгованість позивача перед Товариством складала 64 492,64 грн., а виконавчий напис, який було вчинено через рік після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, уже містив розмір заборгованості позивача перед Товариством у сумі 99 685,58 грн. – за кредитом, і 11 600,29 грн. – по відсотках, за користування кредитом, що вже не може свідчити про безспірність заборгованості.
       Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції і суперечать матеріалам справи.
       Товариство належними та допустимим доказами мало довести суду, що на момент учинення виконавчого напису нотаріусом заборгованість позивача перед Товариством була безспірна. Однак, цього зроблено не було, тим паче в матеріалах справи є докази, які достовірно підтверджують, що заборгованість, яка вказана у виконавчому напису, є безумовно спірною.
       Решта доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки взагалі не стосуються суті спірних правовідносин і не спростовують висновків суду першої інстанції.
       Позивачем належними та допустимими доказами доведено свою позицію у суді першої інстанції.
       Натомість, відповідачем жодними належними та допустимим доказами не спростовано висновки суду першої інстанції і не підтверджено свою правову позицію.
       Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив по суті спору правильне судове рішення.
       Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.                                         2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 вересня 2019 рокузалишити без змін.                                                         3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 04 березня 2020 р.
Судді: