ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 червня 2020 року
м. Київ
справа № 199/697/18
провадження № 51-472км20
Верховний Суд колегією суддів 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040630002545, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше не судимого, 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі — КК).
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Амур—Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , засуджено кожного за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 
Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди — 535 грн, моральної шкоди — 35 000 грн.  
Згідно з вироком  ОСОБА_6 та ОСОБА_7  визнано винуватими у тому, що вони за обставин встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 13 вересня 2017 року приблизно о 21:10 біля будинку № 41 на вул. Райдужна у м. Дніпрі заподіяли легкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 .
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 28 жовтня 2019 року скасував вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову і призначив в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити ухвалу апеляційного суду і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.
Суть доводів, наведених у касаційній скарзі прокурора, зводиться до його вказівок на те, що апеляційний суд залишив поза увагою те, що станом на день розгляду кримінального провадження у цьому суді минуло 2 роки з дня вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, а тому вони, з урахуванням відсутності відповідного клопотання про їх звільнення від кримінальної відповідальності, підлягали звільненню від призначеного покарання на підставі статей 49, 74 КК. Однак апеляційний суд не застосував наведені положення закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор, навівши відповідні пояснення підтримав касаційну скаргу просив її задовольнити на підставах зазначених у цій скарзі.
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 та ОСОБА_7  у вчиненні інкримінованого їм злочину за обставин установлених місцевим судом, а також правильності кваліфікації їх дій за ч. 1 ст. 125 КК Верховний Суд не перевіряв, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині прокурор не оскаржує.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 2 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Згідно з ч. 5 ст. 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, інкримінований  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК, вчинено ними 13 вересня 2017 року. 
Вказаний злочин, у відповідності до вимог ст. 12 КК, є злочином невеликої тяжкості, який карається штрафом до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до 200 годин, або виправними роботами на строк до 1 року.
На час апеляційного розгляду кримінального провадження, а саме 28 жовтня 2019 року, закінчилися встановлені ст. 49 КК строки притягнення  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.
Однак, беручи до уваги те, що ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення в даному кримінальному провадженні не заявляли клопотань про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7  від кримінальної відповідальності, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції не мав процесуального приводу для вирішення цього питання.
Разом з тим, за таких обставин, апеляційний суд повинен був ухвалити рішення про звільнення  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не від кримінальної відповідальності, а від призначеного покарання за правилами ч. 5 ст. 74  КК, однак цього не зробив.
Тому, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги прокурора про те, що апеляційний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим ухвала суду апеляційної інстанції підлягає зміні. 
Враховуючи наведене і керуючись статтями 433, 434, 436—438, 441, 442 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а ухвалу апеляційного суду щодо  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 — змінити.
На цих підставах Верховний Суд ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                      ОСОБА_3