ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua                                   
Головуючий суддя у першій інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2020 року                                                                                        Справа № 320/5319/19
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                       Епель О.В., 
суддів:                                              Лічевецького І.О., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі 
за позовом           фізичної особи-підприємця 
ОСОБА_1 

до                     Головного управління Державної податкової служби 
у Київській області

про                     визнання протиправною та скасування вимоги 
про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :
          Історія справи.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 08.08.2019 № Ф-236483-55 про сплату боргу (недоїмки) на суму 8178,00 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року позов задоволено повністю та стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 2768,40 грн., з яких 768,40 грн. - витрати на сплату судового збору та 2000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем як ФОП сплачено єдиний внесок у порядку, визначеному законодавством, і нарахування йому відповідачем заборгованості, щодо якої винесено спірну податкову вимогу, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на повернення сплаченого ним судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., а також з того, що решта витрат на правничу допомогу, заявлених позивачем до стягнення з відповідача, не є співмірними зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, ціною позову та значенням справи для позивача.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду в частині розподілу судових витрат, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині розподілу судових витрат, стягнути на його користь документально підтверджені судові витрати, зокрема на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що заявлений ним розмір судових витрат є співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, ціною позову та значенням справи для позивача, що такі витрати підтверджуються документально та підлягають стягненню на його користь.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального законодавства.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2020 було відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, зазначаючи, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є необґрунтованими.
06.04.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в його задоволенні та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України, з урахуванням того, що наявні у справі матеріали є достатніми для її вирішення апеляційним судом, позиція обох сторін викладена в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, а також того, що дана справа була розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження.
Разом з тим, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в цій справі здійснюється виключно в межах щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви в цій справі було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (квитанція від 27.09.2019 № 1729-5118-3345-0780). 
Крім того, позивач у суді першої інстанції просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано: договір про надання правничої допомоги від 01.10.2019, акт приймання-передачі виконаних робіт від 01.11.2019, розрахунок витрат наданих юридичних послуг професійної правничої допомоги від 01.11.2019, квитанцію від 01.11.2019 №  1765-3484-8861-6939 на суму 10000,00 грн. (призначення платежу: «ОПЛАТА ЗГ РАХ 1 ВІД 1.11.2019 ЗА НАДАНІ ЮРИДИЧНІ ПОСЛУГИ ЗГ ДОГ 01.10.2019»).
При цьому, витрати на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у наступних розмірах: підготовка та складання позовної заяви про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.10.2019 - 12 годин вартістю 9600,00 грн.; підготовка та складання клопотання про витребування доказів від 01.10.2019 - 3 години вартістю 2400,00 грн.; підготовка та складання клопотання про приєднання (долучення) доказів до матеріалів судової справи від 23.10.2019 - 3 години вартістю 2400,00 грн. Разом - 18 годин загальною вартістю 14400,00 грн.
Позовна заява у цій справі викладена на 18-тьох аркушах, переважно містить відомості щодо листування позивача з контролюючим органом з відповідним копіюванням змісту листів та відповідей та посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2019 у зразковій справі № 520/3939/19 з переліченням змісту типових справ. 
Нормативно-правове обґрунтування.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Висновки суду апеляційної інстанції. 
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право учасника справи на відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу.
Разом з тим, розмір таких витрат входить до предмета доказування у справі і заявлені учасником справи витрати на правничу допомогу підлягають відшкодування на його користь в тій частині, в якій вони підтверджуються документально та відповідають критеріям, зокрема співмірності, визначеним у статті 134 КАС України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що заявлені позивачем у цій справі витрати на правничу допомогу складаються з витрат на оплату послуг адвоката на підготовку та складання позовної заяви та клопотань про витребування доказів та про долучення доказів до матеріалів справи.
При цьому, за розрахунок позивача та його представника  на підготовку та складання позовної заяви в цій справі адвокатом витрачено 12 годин вартістю 9600,00 грн., а на підготовку та складання клопотань по 3 години на кожне вартістю по 2400,00 грн.
Разом з тим, проаналізувавши кожну складову, колегія суддів, враховуючи категорію цієї справи, наявність відповідної практики Верховного Суду у зразковій справі, предмет та ціну позову, вважає, що критерію співмірності відповідатимуть витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 4800,00 грн., що складаються з: 3200,00 грн. - за складання позовної заяви (з розрахунку 4-х годин витраченого часу адвоката: 800 х 4 = 3200,00 грн., а не 12-ти годин, як зазначено позивачем /т.1 а.с.76/) та по 800,00 грн. за складання кожного клопотання (з розрахунку 1-ї години витраченого часу адвоката, а не по 3 години, як стверджує позивач /т.1 а.с.76/).
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідачем подавалося до суду першої інстанції клопотання про відмову в задоволенні вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10  000,00 грн. /т.1 а.с.100/.
Доводи апелянта про те, що заявлений ним розмір судових витрат є співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, ціною позову та значенням справи для позивача, що такі витрати підтверджуються документально та підлягають стягненню на його користь, апеляційний суд частково приймає до уваги (в частині суми 4800,00 грн.), з урахуванням вищевикладеного.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Враховуючи викладене та перевіривши ухвалу суду першої інстанції у межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції в частині визначення суми судових витрат, які підлягають стягненню на користь позивача, не відповідають обставинам цієї справи, що відповідно до приписів статті 317 КАС України є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення в цій частині.
Отже, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року в частині визначення суми судових витрат, що підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини оскаржуваного судового рішення в наступній редакції: «Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області судові витрати в розмірі 5568,40 грн., з яких 4800,00 грн. - витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, та 768,40 грн. - витрати, понесені позивачем на сплату судового збору», а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач, крім іншого, просить стягнути на його користь понесені ним судові витрати при зверненні з даною апеляційною скаргою.
Разом з тим, враховуючи норми статті 139 КАС України, а також результат вирішення заявлених ним апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні достатні правові підстави для задоволення вказаних вимог апелянта та стягнення на його користь відповідних судових витрат.
          Керуючись ст.ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року в частині визначення суми судових витрат, що підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - змінити, виклавши абзац третій його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області судові витрати в розмірі 5568,40 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят вісім гривень та сорок копійок) грн., з яких 4800,00 (чотири тисячі вісімсот) грн. - витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, та 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень та сорок копійок) грн. - витрати, понесені позивачем на сплату судового збору».
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 07.04.2020.

Головуючий суддя          

Судді: