Ухвала
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/6872/17

провадження № 61-333св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Музичко С. Г. та заяву приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО»_ звернулось до суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5902767, згідно умов якого страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
22 березня 2016 року на вулиці Народного Ополчення в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Kia Magentis», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля марки «Toyota», реєстраційний номер 
НОМЕР_3 , що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія Альмагест Груп» (далі - ТОВ «Компанія Альмагест Груп»), під керуванням водія ОСОБА_5 .
 
В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
 
Згідно з постановою Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2016 року по справі № 757/23597/16-п винною особою в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, визнано ОСОБА_1 .
 
Згідно статті 25 Закону України «Про страхування», на підставі заяви ТОВ «Компанія Альмагест Груп» та страхового акту від 28 листопада 2016 року 
№ 7302-24, ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ТОВ «Компанія Альмагест Груп» суму страхового відшкодування в розмірі 49 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28 листопада 2016 року № 20740.
 
Посилаючись на те, що страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування), ПрАТ «СК «ВУСО» просило стягнути з відповідача в порядку регресу суму виплаченого відшкодування. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що постанова Печерського районного суду міста Києва 
від 16 червня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не містить будь-які відомості щодо третього учасника ДТП, а матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують участь третього автомобіля марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ТОВ «Компанія Альмагест Груп», в ДТП, обставини пошкодження якого відповідачем не визнаються. 
 
Крім цього, суд першої інстанції виходив з того, що забезпеченим транспортним засобом за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24 квітня 
2015 року № АІ/5902767 визначено транспортний засіб «Kia», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Проте, під час ДТП відповідач керував автомобілем марки «Kia», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який відмінний від реєстраційного номеру забезпеченого полісом транспортного засобу. З позивачем договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач не укладав. Подія ДТП за участю відповідача відбулася 22 березня 2016 року, тобто в період дії вищевказаного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ВУСО» задоволено.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПрАТ «СК «ВУСО» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 49 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 360,00 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь страхової компанії у порядку регресу шкоди, завданої внаслідок ДТП.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
04 грудня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 
2017 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою той факт, що у постанові Печерського районного суду міста Києва 
від 16 червня 2017 року у справі № 757/23597/16-п відсутній автомобіль марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_3 , як учасника ДТП. Під час апеляційного перегляду справи, апеляційний суд фактично повторно розглянув протокол про адміністративне правопорушення, що складений відносно відповідача. Апеляційним судом неправильно застосовано частину першу статті 1191 ЦК України, оскільки відповідача у встановленому законом порядку не було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.
 
Доводи інших учасників справи
 
26 січня 2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» через засоби поштового зв?язку подало відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Щодо заявлених клопотань
 
13 березня 2020 року ПрАТ «СК`ВУСО» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду заяву про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
 
Листом Верховного Суду від 14 травня 2020 року з метою забезпечення належного розгляду справи, запропоновано ПрАТ «СК «ВУСО» підтвердити заяву про відмову від позову.
 
У травні 2020 року до Верховного Суду від ПрАТ «СК «ВУСО» надійшла заява про відмову від позову, яка підписана представником Філіппенко О. Ю .

Рух касаційної скарги
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
21 грудня 2017 року касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Дніпровського районного суду міста Києва.
 
У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 
2017 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами 
ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Вивчивши заяву представника ПрАТ «СК «ВУСО» - Філіпенко О. Ю. про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 у справі № 755/6872/17, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач, зокрема, вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
 
Статтею 408 ЦПК України визначено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, 
у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, 
а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.
 
Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
 
До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
 
У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
 
Подана представником ПрАТ «СК «ВУСО» - Філіппенко О. Ю. заява про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідає вимогам статті 206 ЦПК України та в ній зазначено про повне усвідомлення позивача наслідків її подання. Повноваження представника ПрАТ «СК «ВУСО» - Філіппенко О. Ю. на здійснення процесуальної дії, як відмова від позову, судом перевірено.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду приймає відмову ПрАТ «СК «ВУСО» від позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та закриває провадження у справі.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною четвертою статті 7 Закону України «Про судовий збір» 
у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 
50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.
 
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 142 ЦПК України.
 
За таких обставин ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, підлягає компенсація 50 відсотків судового збору, пов`язаного з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 960,00 грн.
 
Керуючись статтями 142, 206, 255, 408 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відмову від позову задовольнити.
 
Прийняти відмову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» від позовних вимог до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року по справі 
№ 755/6872/17 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди визнати нечинними.
 
Провадження у справі № 75/6872/17 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригодизакрити.
 
Повернути ОСОБА_1 , понесені у зв`язку з поданням касаційної скарги 50 відсотків судового збору, з Державного бюджету України у розмірі 960,00 (дев?ятсот шістдесят) грн, сплаченого згідно з квитанцією 
від 04 грудня 2017 року № 1975-04-018/С.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська    	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков    	
 	А. Ю. Зайцев    	
 	Є. В. Коротенко    	
 	В. М. Коротун