Ухвала
 
17 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 265/3035/19
 
провадження № 61-3840ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 січня 2020  року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , служба у справах дітей Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зняття з реєстрації за місцем проживання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 29 січня 2020  року,у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
24 лютого 2020 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, яка надійшла 02 березня 2020 року, в якій заявник просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 січня 2020  року, й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Разом із касаційною скаргою до касаційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1   про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на підпункт б) пункту 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір».
 
На підтвердження вказаних обставин заявник надала суду касаційної інстанції відповідні документи.  
 
Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення              у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Враховуючи обставини, викладені у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, вважаю за можливе звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги.
 
Крім того, частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що                    у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Отже, касаційна скарга  ОСОБА_1  не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.
 
Звільнити  ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 січня 2020  року у зазначеній справі.
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 29 січня 2020  року залишити без руху. 
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 17 квітня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали. 
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.    
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян