ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/405/20 Справа № 205/8271/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г. П. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою:   АДРЕСА_1 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В: 

       Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу штрафу у сумі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок в дохід держави. 
        ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 14.09.2019 року о 13 год. 40 хв. керував автомобілем Ауді а6, реєстраційний номер НОМЕР_1 по пр. С. Нігояна в м. Дніпро вжив алкогольні напої після зупинки транспортного засобу до проведення огляду на стан сп`яніння. 
       Не погоджуючись з вищевказаною постановою  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову районного суду скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Також просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року. 
       Вважає вказану постанову незаконною та необгрунтованою, та такою, яка винесена судом з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що в рапорті працівника поліції зазначено, що екіпаж здійснював патрулювання та зупинив транспортний засіб. Зауважує, що ця інформація не відповідає дійсності та зазначає, що після того, як екіпаж в процесі патрулювання помітив транспортний засіб з іноземними номерами, який знаходився осторонь проїзної частини, користуючись службовим становищем, безпідставно було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено за яких обставин був зупинений його автомобіль і не визначено суть адміністративного правопорушення, що ставить під сумнів законність дій працівників поліції.
Також вказує на те, що в матеріалах відсутні докази відсторонення його від керування транспортним засобом, відсутня інформація про прилад для проходження огляду на стан сп`яніння, а також звертає увагу на те, що його не було повідомлено належним чином про дату та час розгляду справи. 

       В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, поважність причин своєї неявки, не повідомив, а тому у відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути подану апеляційну скаргу без його участі. 
       Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Враховуючи позицію ОСОБА_2 , яка зводиться до того, що він не був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи та не був присутній у судовому засіданні, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя та у відповідності зі ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення та вважає за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті. 
       У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи.
       Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 дотримався цих вимог закону в повному обсязі.
Так, судом першої інстанції встановлені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про наявність вини останнього, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №358261 від 14.09.2019 року; поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 14.09.2019 року. 
При накладенні стягнення на ОСОБА_2 суд першої інстанції відповідно до ст. 33 КУпАП, врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження ним вчинення нових правопорушень.
Враховано характер вчиненого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, що полягає в явно зневажливому ставленні до правил безпеки дорожнього руху.
Посилання ОСОБА_2 на те, що у рапорті працівника поліції зазначені неправдиві відомості не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки це не підтверджується матеріалами справи.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта стосовно того, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №358261 від 14.09.2019 року стосовно ОСОБА_2 був складений саме за вживання водієм транспортного засобу алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, як це передбачено ч. 4 ст. 130 КУпАП.
       Суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.
       Отже винність ОСОБА_2 в інкримінованому йому правопорушенні поза всяким сумнівом знайшла своє підтвердження зібраними доказами, які містяться в матеріалах адміністративної справи, а відтак у відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність я чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.
З огляду на викладене, приходжу до висновку, що застосовані до ОСОБА_2 судом першої інстанції вид та строк адміністративного стягнення є обґрунтованими та в повній мірі будуть сприяти його вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :
       
       Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року.
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2019 року — залишити без мін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського         
апеляційного суду                                                         Г.П. Слоквенко