ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2126/19                                                     Головуючий у І інстанції - Вєкуа Н.Г.
                                                                                           Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 червня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,   

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року  у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНЕКТ-А»  до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0819051206 від 12 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНЕКТ-А»  звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва  з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило:
-          визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2018 року № 0819051206 Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у м. Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки № 16797/26-15-12-06-16 від 19 жовтня 2018 року щодо порушення Позивачем приписів податкового законодавства винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2018 року № 0819051206 Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного повну в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в апеляційній скарзі вказує на те, що  ТОВ «КОНЕКТ-А» до контролюючого органу було подано декларацію з ПДВ за серпень 2018 року, згідно якої задекларовано від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду в сумі 58 032 грн. Однак, згідно поданої податкової декларації з ПДВ за липень 2018 року рядок 21 становить 0 грн. Контролюючим органом встановлено порушення норм чинного законодавства, що призвело до завищення суми від`ємного значення,           що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду та в свою чергу до заниження податкових зобов`язань, яка підлягає нарахуванню та сплаті до державного бюджету за серпень 2018 року на суму ПДВ 58 032 грн.
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311      КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1  ст. 308    КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами контролюючого органу проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ "КОНЕКТ-А" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 48, офіс 609, код ЄДРПОУ 41122860) за результатами якої складено акт перевірки № 16797/26-15-12-06-16 від 19.10.2018 року.
За результатами перевірки встановлено порушення позивачем п.  200.4  ст.  200 Податкового кодексу України, розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затвердженого Наказом Міністерства України 28.01.2016 року № 21.
На підставі акта перевірки Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення            № 0819051206 від 12.11.2018 року, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 72540 грн., з них в т. ч. 58032    - за податковими зобов`язаннями, 14508 грн. - за штрафними санкціями.
Не погоджуючись з правомірністю прийнятого Відповідачем податкового повідомлення-рішення, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що керуючись п. 50.1. ст. 50 Податковим кодексом України, подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за липень 2018 року. Уточнюючий розрахунок прийнято та зареєстровано, що підтверджується квитанцією № 2 від 22.10.2018 року. Суд першої інстанції дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНЕКТ-А" не мало на меті занизити суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість за серпень 2018 року на суму 58032 грн., тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2018 року № 0819051206 підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає        Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI        (далі -        ПК України).
Відповідно до п. 50.1    ст.    ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених    статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до    статті 39 цього Кодексу    у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту  169.4  статті  169    цього    Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені  статтею 200 Податкового кодексу України  (надалі -  ПК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За приписами пункту  200.1  статті  200 ПК України  сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом  200.2  статті  200 ПК України  передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно з пунктами  200.3,  200.4,  200.6  статті  200 ПК України  (у редакції, чинній до 01.01.2015 року) при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього  Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов`язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах.
Воднораз, згідно з пунктом  200.4  ст.  200 ПК України  (в редакції  Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року) при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього  Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту  200-1.3  статті  200-1  цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту  200-1.3  статті  200-1  цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Пунктом  200.7  статті  200 ПК України  передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно з підпунктом "б" пункту  200.14  статті  200 ПК України  якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «КОНЕКТ-А» до контролюючого органу було подано декларацію з ПДВ за серпень 2018 року, згідно якої задекларовано від`ємне    значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду в сумі 58032 грн. Однак, згідно податкової декларації з ПДВ за липень 2018 року рядок 21 становить 0 грн.
При цьому, керуючись п. 50.1. ст. 50 ПК України, ТОВ «КОНЕКТ-А» подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за липень 2018 року. Уточнюючий розрахунок прийнято та зареєстровано, що підтверджується квитанцією № 2 від 22.10.2018 року.
Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНЕКТ-А" не мав на меті занизити суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість за серпень 2018 року на суму 58032 грн.
Крім того, як відзначив  Верховний Суд у тексті своєї постанови від 25 квітня 2019 року у справі № 826/19068/16 (адміністративне провадження № К/9901/32040/18) якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог  ст. 50 ПК України, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій. Із поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.
Відповідно до частини другої    статті 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2018 року № 0819051206 Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає скасуванню, з чим погоджується колегія суддів.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Положеннями  ст. 242 КАС України    рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до    ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.    
Розглянувши доводи Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241,  242,  243,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення,  а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року -    без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                         О.М. Оксененко