ПОСТАНОВА
Іменем України

16 квітня 2020 року 
Київ
справа №450/1925/17
адміністративне провадження №К/9901/62879/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня                2018 року (головуючий суддя - Глушко І.В., судді: Макарик В.Я., Судова-Хомюк Н.М.)  
у справі №450/1925/17
за позовом ОСОБА_1 
до Пустомитівської міської ради Львівської області 
про стягнення коштів та зобов`язання внести зміни до трудової книжки.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У липні  2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача середній заробіток з врахуванням індексу інфляції за час вимушеного прогулу в сумі 140 632,93 грн та зобов`язати внести зміни до трудової книжки, а саме виключити запис: «Звільнений з займаної посади у зв`язку з достроковим припиненням повноважень, частина друга та третя  статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та внести запис « 10 листопада 2015 року - Звільнений у зв`язку із закінченням строку повноважень, частина перша статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
2.          В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 травня 2014 року визнано протиправним та скасовано рішення Пустомитівської міської ради №1397 від 3 квітня 2014 року «Про дострокове припинення повноважень міського голови міста Пустомити  ОСОБА_1 ». Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено в задоволенні позовних вимог. Однак, 23 липня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову суду апеляційного суду скасовано, а постанову суду першої інстанції залишено в силі. На момент вирішення вказаного спору Вищим адміністративним судом України строк його повноважень, як міського голови міста Пустомити закінчився, що унеможливлює його поновлення на вказаній посаді. При цьому скасування рішення Пустомитівської міської ради №1397 від 3 квітня 2014 року «Про дострокове припинення повноважень міського голови міста Пустомити  ОСОБА_1 », на підставі якого внесено запис до трудової книжки, на думку позивача, має наслідком внесення змін до трудової книжки шляхом виключення запису: «Звільнений з займаної посади у зв`язку з достроковим припиненням повноважень, частина друга та третя  статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та внесенням запису « 10 листопада 2015 року - Звільнений у зв`язку із закінченням строку повноважень, частина перша статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
3.          Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з Пустомитівської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток, з врахуванням індексу інфляції, за час вимушеного прогулу у сумі 140 632 грн 93 коп. Зобов`язано Пустомитівську міську раду Львівської області внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме виключити запис: «Звільнений з займаної посади у зв`язку з достроковим припиненням повноважень, частина друга та третя  статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та внести запис: « 10 листопада 2015 року - звільнений у зв`язку із закінченням строку повноважень, частина перша статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
4.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено, замінивши другий абзац резолютивної частини абзацом такого змісту: Стягнути з Пустомитівської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 86 311 грн 24 коп, з відрахуванням податків та обов`язкових платежів. Стягнути з Пустомитівської міської ради Львівської області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
5.          Не погоджуючись з вказаною постановою апеляційного суду позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.          Судами встановлено, що ОСОБА_1 у 2010 році був обраним міським головою міста Пустомити Львівської області. 
7.          Згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , 19 листопада 2010 року прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування. Рішенням №10 від 23 жовтня 2010 року першої сесії шостого демократичного скликання позивачу присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах IV категорії посад.
8.          Рішенням сесії Пустомитівської міської ради №1397 від 3 квітня 2014 року «Про дострокове припинення повноважень міського голови міста Пустомити» ОСОБА_1 був звільненим із займаної посади у зв`язку з достроковим припиненням повноважень, за частинами другою та третьою статті 79 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», про що у трудову книжку внесено відповідний запис.
9.          Не погоджуючись із рішенням сесії про дострокове припинення повноважень міського голови міста Пустомити, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про його скасування.
10.          Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 травня 2014 року у справі №450/1007/14-а скасовано рішення Пустомитівської міської ради №1397 від 3 квітня 2014 року «Про дострокове припинення повноважень міського голови міста Пустомити».
11.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 травня 2014 року у справі №450/1007/14-а скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.
12.          За наслідками касаційного розгляду адміністративної справи №450/1007/14-а Вищим адміністративним судом України постановлено ухвалу від 12 липня 2016 року, якою постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2014 року скасовано, а постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 травня 2014 року залишено в силі.
13.          У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання відповідача внести зміни до записів трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
14.          Зверненню до суду з адміністративним позовом передувало звернення ОСОБА_1 до Пустомитівської міської ради Львівської області з відповідною заявою, за результатами розгляду якої рішенням двадцять другої сесії сьомого демократичного скликання Пустомитівської міської ради №696 від 12 вересня 2017 року відмовлено в її задоволенні. При зверненні до Пустомитівської міської ради до заяви позивачем було долучено постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 травня 2014 року у справі №450/1007/14-а, яка набрала законної сили.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15.          Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що рішення Пустомитівської міської ради від 3 квітня 2014 року №1397 «Про дострокове припинення повноважень міського голови міста Пустомити ОСОБА_1 » скасовано рішенням суду, що набрало законної сили. 
16.          При цьому, судом не вирішувалось питання про поновлення позивача на посаді, виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про внесення змін до його трудової книжки, оскільки такі вимоги ним не заявлялись. Тому з урахуванням необхідності відновлення права позивача суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання внести зміни до трудової книжки із зазначенням іншої підстави звільнення позивача підлягає задоволенню.
17.          Також суд зазначив, що відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відомості щодо затягування позивачем строку розгляду справи №450/1007/14-а про скасування рішення Пустомитівської міської ради від 3 квітня 2014 року №1397 «Про дострокове припинення повноважень міського голови міста Пустомити ОСОБА_1 » відсутні.
18.          Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок наданий позивачем відповідає вимогам закону, не спростований представником відповідача, а тому розмір індексованого середнього заробітку зазначений у ньому є обґрунтований.
19.          Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог про внесення змін до трудової книжки позивача із зазначенням іншої підстави для його звільнення.
20.          Водночас, суд апеляційної інстанції вказав, що судом першої інстанції не враховано, що довідка про доходи №41 від 29 червня 2017 року не містить інформації про середньомісячну та середньоденну заробітну плату, а лише розмір заробітної плати, отриманої позивачем з січня 2013 року по квітень 2014 року в розрізі кожного місяця.
21.          При цьому, зазначив, що згідно з пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
22.          У зв`язку з чим, апеляційний суд здійснив розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 з врахуванням кількості робочих днів за час вимушеного прогулу, з урахуванням всіх обов`язкових платежів та зборів, які підлягають вирахуванню з його заробітку.
23.          Також зазначив, що рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є відновленням порушеного права позивача на отримання належної йому виплати у встановленому законодавством розмірі та не може бути підставою для здійснення індексації коштів, які не були ним одержані.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
24.          В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права.
25.          Вважає, що висновки апеляційного суду в цій частині суперечать Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» відповідно до якого вказано, що оплата праці підлягає індексації.
26.          Крім того, на думку скаржника, частина шоста статті 95 КЗпП України чітко передбачає, що виплата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
27.          Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з законодавством.
28.          Скаржник зазначив, що суд першої інстанції, дослідивши усі надані сторонам докази та надавши їм належну оцінку, виходив з наявності правових підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням суми індексації, натомість апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми індексації, у зв`язку з чим неправильно застосував положення статей 1 та 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та взагалі проігнорував норми Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України.
29.          У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив відмовити в задоволенні касаційної скарги, при цьому, скасувати постанову апеляційного суду та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ 
30.          Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
31.          Оскільки рішення суду апеляційної інстанції оскаржується позивачем в частині, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог, а в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції ним не оскаржується, то Верховний Суд перевіряє його законність та обґрунтованість лише в цій частині.
32.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити наступне.
33.          Частиною шостою статті 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
34.          Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». 
35.          Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
36.          Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.
37.          Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
38.          Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
39.          Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), з урахуванням внесених до них змін.
40.          Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.
41.          Пунктом 3 Порядку №1078 визначено, що до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.
42.          З огляду на наведене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що така виплата, як середній заробіток за час вимушеного прогулу не є оплатою праці за виконану роботу, а є разовою та розрахована із середньої заробітної плати, а тому ця виплата не підлягає індексації.
43.          Отже, Верховний Суд приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції, в межах наведених доводів касаційної скарги, не допущено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.
44.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
45.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі №450/1925/17- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду