Ухвала
іменем України 
30 березня 2020 року
м. Київ
справа № 740/158/18
провадження № 51-1595 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року щодо нього,
 
встановив:
 
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня          2019 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі – КК) до громадських робіт на строк 200 годин.
 
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 15 000 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Зокрема, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений вказує на неправильну кваліфікацію його дій, однак не наводить достатніх обґрунтувань з урахуванням змісту судових рішень.
Крім того, оскільки засуджений просить перекваліфікувати його дії зі статті 125 КК на перевищення меж необхідної оборони, то позиція про закриття кримінального провадження не узгоджується з мотивувальною частиною цієї скарги.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
Не містить касаційна скарга засудженого і застережень щодо його участі в касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд        

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                        ОСОБА_3