справа № 754/6252/18
провадження № 22-ц/824/1950/2020

 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
10 березня 2020 року
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька  К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання -  Костецької М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Мілоцького Олега Леонідовича на ухвалу Деснянського районного суду міста Київ від 10 вересня 2019 року за поданням приватного виконавця виконавчого округу  м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 . 
                                                    В С Т А Н О В И В:
У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Ліфанова І.О. про стягнення грошових коштів за договором позики, забезпечених порукою.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Київ від 14 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 636207,60 грн, 3% річних від простроченої суми за основним зобов`язанням в сумі 28797,96 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 6650,06 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 26000 грн.
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький О.Л. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .
В обґрунтування заяви заявник вказує на те, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва знаходиться виконавче провадження №58569564 з примусового виконання виконавчого листа №754/6252/18, виданого 24 січня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 636207,60 грн, 3% річних від простроченої суми за основним зобов`язанням в сумі 28797,96 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 6650,06 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 26000 грн.
Як зазначає приватний виконавець, боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду. Так, його на думку, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань по виконанню судового рішення полягає в тому, що він, незважаючи на належне повідомлення про відкриття виконавчого провадження, не подав декларацію про майно та доходи; не виконує обов`язки, визначені статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження»; не вчиняє дії з добровільного виконання погашення присудженої до стягнення суми; має можливість виконання рішення суду, про що свідчать отримані доходи за основним місцем роботи. Крім того, за отриманою інформацією боржник перетинає державний кордон України, що також свідчить про наявність у нього грошових коштів та небажання виконувати рішення суду.
Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, приватний виконавець звернувся з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон України до моменту повного фактичного виконання ним своїх зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Київ від 10 вересня 2019 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із указаною ухвалою, приватний виконавець Мілоцький О.Л. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити подання про встановлення тимчасового обмеження у права виїзду боржника за межі України.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для її скасування.
Указує, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, під час примусового виконання виконавцем неодноразово здійснювались виходи з метою виявлення та арешту майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать акти приватного виконавця від 25 березня 2019 року, 09 липня 2019 року та 01 серпня 2019 року, проте виявити та описати майно боржника виявилось неможливим.
Станом на дату звернення приватного виконавця до суду першої інстанції із відповідною заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, останній зазначив, що боржник будь-яких пояснень з приводу неможливості виконання рішення суду виконавцю не надав, як і не надав декларацію про майно і доходи.
ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні приватний виконавець Мілоцький О.Л. апеляційну скаргу підтримав, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його подання.
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомляли.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Мілоцького О.Л. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 суд першої інстанції своє судове рішення мотивував тим, що приватним виконавцем не надано належних доказів свідомого ухилення боржника за виконавчими провадженнями від виконання зобов`язань, покладених на останнього судовими рішеннями. 
На переконання суду першої інстанції приватним виконавцем не були надані докази вжиття всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, та доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів до приватного виконавця.
Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.
Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Деснянського районного суду міста Київ від 14 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 636207,60 грн, 3% річних від простроченої суми за основним зобов`язанням в сумі 28797,96 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 6650,06 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 26000 грн.
24 січня 2019 року Деснянським районним судом міста Київ видано виконавчий лист № 754/3252/18 на виконання вказаного рішення.
Постановою від 07 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Мілоцьким О.Л. відкрито виконавче провадження ВП № 58569564, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
На а. с. 126 т. 1 міститься копія супровідного листа від 07 березня 2019 року про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження на адреси боржника та стягувача.
Постановою від 07 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Мілоцьким О.Л.  накладено арешт на майно боржника   ОСОБА_1 (зворотній а. с. 134 т. 1).
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 березня 2019 року, відомості про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за боржником відсутні (а. с. 133 т. 1).
Постановою від 07 березня 2019  року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Мілоцьким О.Л.  арештовано кошти боржника (а. с. 128 т. 1).
Згідно відповідей на запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи боржника, та про осіб-боржників, які отримують пенсії, отримані відомості про боржника, відповідно до яких останнє місце роботи ОСОБА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Парімет груп" (а. с. 139 т. 1).
07 березня 2019 року викликом приватного виконавця Мілоцьким О.Л.  зобов`язано боржника з`явитись до виконавця 19 березня 2019 року щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату (а. с. 129 т. 1).
Згідно із листом Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 22 березня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 21 лютого 2017 року органом видачі 8089 (а. с. 148 т. 1).
Також у матеріалах виконавчого провадження наявна отримана від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби інформація про перетин кордону боржником після набрання чинності рішенням суду та видачі виконавчого листа.
08 квітня 2019 року викликом приватного виконавця зобов`язано повторно боржника з`явитись до виконавця 16 квітня 2019 року щодо сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату (а. с. 165 т. 1). 
Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, також, що приватним виконавцем вчинялись виконавчі дій щодо розшуку майна боржника.
Наведені обставини підтверджується матеріалами справи.
Згідно із статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до частини 3 статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.
Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
У справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".
У справі "Soering vs UK" від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, апеляційний суд враховує наступне.
Аналіз статті 441 ЦПК Українисвідчить про те, що "ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням" слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.
При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого приватним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Разом із тим, матеріали виконавчого провадження, наявні в матеріалах справи, детально не вивчені судом першої інстанції, ним надана лише загальна оцінка доказів без з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, які були надані приватним виконавцем для розгляду судом подання, директором ТОВ "Парімет груп" Мікрюковим В.В. на запит приватного виконавця Мілоцького О.Л. з приводу виконавчого листа №754/6252/18 від 24 січня 2019 року був наданий пояснювальний лист про те, що ОСОБА_1 працює в ТОВ "Парімет груп" на посаді директора з 14 жовтня 2017 року отримує щомісячно заробітну плату (дохід) у вказаному товаристві в розмірі 10000грн, на підтвердження чого надано довідку про заробітну плату.
Однак дії на виконання судового рішення боржник не вчиняє, будь-яких пояснень з приводу неможливості виконання  судового рішення виконавцю не надає, не надав боржник виконавцю також декларацію про майно і доходи.
Наведене надає підстави для висновку про обізнаність боржника про рішення суду та примусове його виконання, а також про наявність грошових коштів у боржника, а отже, маючи реальні можливості для виконання рішення, боржник свідомо ухиляється від цього.
Дані обставини були залишені поза увагою суду першої інстанції, яким зроблено помилковий висновок про відсутність доказів свідомого та умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, що не відповідає дійсним обставинам справи.
Частиною 5 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" на боржника покладено ряд обов`язків, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Будучи обізнаним про відкриття виконавчого провадження, боржник не подав приватному виконавцю декларацію про доходи і майно.
Невиконання даного обов`язку боржника, передбаченого частиною 5 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", свідчить про ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.
На дані обставини суд першої інстанції уваги також не звернув.
Отже, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця є необґрунтованими та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.
Апеляційний суд також враховує, що згідно листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 22 березня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 21 лютого 2017 року органом видачі 8089, а отже дійсно має можливість виїхати за межі України в будь-який час.
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала як така, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про задоволення подання.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про задоволення подання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника.
На підставі статті 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 384,20 грн.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384, 441  ЦПК України, Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів, -
                                                 П О С Т А Н О В И В:
 Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Мілоцького Олега Леонідовича задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Київ від 10 вересня 2019 року скасувати і прийняти нову постанову, якою подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задовольнити.
Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на строк до виконання зобов`язань за заочним рішенням Деснянського районного суду міста Київ від 14 грудня 2018 року, виконавчим листом №754/6252/18, виданим Деснянським районним судом міста Київ 24 січня 2019 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 636 207,60 грн, 3% річних від простроченої суми за основним зобов`язанням в сумі 28797,96 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 6650,06 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 26000 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Мілоцького Олега Леонідовича судові витрати в розмірі 384,20 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Т.О. Писана
 
Судді                                                                                       К.П. Приходько
 
                                                                                                 С.О. Журба