Номер провадження: 33/813/340/20
Номер справи місцевого суду: 947/31721/19 
Головуючий у першій інстанції Чаплицький В. В. 
Доповідач Прібилов В. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Прібилов В.М.,
за участю: секретаря судового засідання - Стоянової Л.І.
прокурора - Войтова Р.Г.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 ,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Київського районного суду м. Одеса від 29.01.2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красненьке, Кривоозерського району, Миколаївської області, громадянина України, працюючого на посаді поліцейського в УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 гривень 20 копійок.
Згідно оскарженої постанови ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що перебуваючи з 07.11.2015 року на службі в Національній поліції України, з 27.03. 2019 року на посаді інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, маючи спеціальне звання - старшого лейтенанта поліції та спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0002785, несвоєчасно подав декларацію (перед звільненням) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив вимоги, передбачені ч. 2 ст. 45 Закону України « Про запобігання корупції». 
На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену постанову скасувати і постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 , невинуватим у скоєнні правопорушення та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що суд не надав жодної оцінки його доводам щодо того, що днем виявлення правопорушення є 02 листопада 2019 року, що підтверджено повідомленням №44-05/54766/19 від Національного агентства з питань запобігання корупції про виявлення факту несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 з метою притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 172-6 КУпАП. З 02 липня 2019 року відбувається перебіг строку притягнення до адміністративної відповідальності, який закінчується 03.10.2019 року. Протокол про адміністративне правопорушення складений лише 19.12.2019 року, тобто після закінчення строку притягнення до відповідальності; судом не було враховано того, що, відповідно до роз`яснень вищого спеціалізованого суду, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. ОСОБА_1 надав суду медичні документи, які підтверджують захворювання та госпіталізацію його доньки, що вказує на поважність причини несвоєчасного подання ним декларації. 
Вважає, що відсутні навмисні дії на неподання або несвоєчасне подання ним декларації, що вказує на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що подав рапорт про звільнення 24.04.2019 року, наказ про звільнення датований 08.05.2019 року, однак він дізнався, що його звільнено зі служби в поліції лише 10.05.2019 року та цього ж дня він отримав трудову книжку. На наступний день, коли необхідно було подати декларацію, а саме 11.05.2019 року захворіла його малолітня донька, що стало підставою для звернення до лікаря та подальшої госпіталізації дитини до лікарні. Також вказав, що на визначений законом час подання декларації у нього закінчився строк дії електронного ключа, який необхідний для підписання електронної декларації, що спричинило затримку подачі декларації. Декларація ним одразу ж була подана після відновлення ключа. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції повинен був мати на увазі, що адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення може бути накладено протягом трьох місяців із дня виявлення, але не пізніше двох років із дня його вчинення. 
Наполягав на доводах апеляційної скарги та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, послався на законність постанови суду першої інстанції та наявністю в його діях складу корупційного правопорушення. Вважав безпідставними твердження апелянта про необхідність обчислення строків з часу виявлення правопорушення з огляду на роз`яснення голови Національного агентства з питань запобігання корупції щодо встановлення факту правопорушення з часу проведення перевірки та встановлення факту правопорушення, в зв`язку з чим вважав за необхідне залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора Войтова Р.Г., який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ч.1 та 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Положеннями ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є несвоєчасне подання декларації без поважних причин. 
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. 
Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду щодо несвоєчасності подання ОСОБА_1 , перед звільненням зі служби в поліції, декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, оскільки як було встановлено районним судом, зазначена декларація була подана останнім 14.05.2019 р. о 10 год. 37 хв., тобто поза межами встановленого законом строку на подання цієї декларації. 
При цьому, з урахуванням наданих ОСОБА_1 апеляційному суду пояснень, який не зміг обґрунтувати необхідність безпосередньою участі під час перебування його дитини з дружиною на прийомі у лікаря та доданих на підтвердження цього факт даних медичної документації, з якої вбачається, що дружина останнього відмовилася від поміщення дитини до лікарні, що стало наслідком поміщення дитини після ускладнення стану до лікарні, а саме в ніч з 11 на 12 травня 2019 року, апеляційний суд не може прийняти до уваги як належне, посилання на поважність причини пропуску подання декларації. 
Також апеляційним судом враховані обставини зазначення на час апеляційного розгляду ОСОБА_1 інших причин поважності своєчасного неподання декларації, які ним не заявлялися ані під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ані під час розгляду справи районним судом. Більш того, апеляційний суд враховує відсутність у матеріалах справи належних доказів щодо закінчення на визначений законом час подання декларації електронного ключа. 
Вимога закону щодо подання державним службовцем щорічної декларації, а також декларації перед звільненням носить імперативний характер, а тому посилання особи, притягнутої до адміністративного правопорушення щодо відсутності в його діях умислу на неподання декларації та можливість її подання лише 14.05.2019 року не можуть бути прийняті до уваги. 
У даному випадку ОСОБА_1 не бажав настання таких наслідків, тому суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі непрямого умислу, що вірно зазначено районним судом в оскарженій постанові. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що поважних причин на неподання декларації перед звільненням у строк, визначений Законом України «Про запобігання корупції», апелянтом наведено не було.
Разом з тим, доводи апелянта про складання про притягнення його до відповідальності, поза межами строку, визначеного ст.38 КУпАП заслуговують на увагу, виходячи з вищенаведеного.
Положеннями ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Як зазначив в оскаржуваній постанові суддя районного суду, останнім моментом подання декларації є 00 годин 10 травня 2019 року, адже саме у цей день ОСОБА_1 отримав трудову книжку у зв`язку із звільненням. Подання відповідної декларації ОСОБА_1 відбулося о 10 годині 37 хвилин 14 травня 2019 року, тобто поза строку, визначеного законом.
Однак судом першої інстанції не надано оцінки тому, що 23.05.2019 року до НАЗК надано повідомлення про факт несвоєчасного подання декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме перед звільненням за 2019 року відносно ОСОБА_1 (а.с. 15).
05 липня 2019 року на адресу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за вхідним номером №4429 надійшло повідомлення №44-05/54766/19 від 02.07.2019 року Національного агентства з питань запобігання корупції про виявлення факту несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 з метою притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 172-6 КУпАП (а.с.13).
Разом з тим, отримавши зазначену інформацію, відповідальні на те посадові особи Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, обмежилися запитом на адресу начальника УПП (а.с. 18) про надання інформації, що мало місце 31.07.2019 року, та 14.08.2019 року отриманням інформації щодо запиту (а.с. 20-40). 
При цьому відповідальні працівники не прийняли заходів щодо відібрання пояснень у ОСОБА_1 , оскільки матеріали провадження не містять жодних даних про виклик ОСОБА_1 та його участь в адміністративному провадженні. 
Лише, в подальшому, після спливу значного терміну часу, під час складання протоколу 19.12.2019 року ОСОБА_1 була надана можливість надати пояснення.
Такі дії відповідальних осіб жодним чином не вказують на прийняття належних заходів, направлених на проведення перевірки та встановлення факту наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу корупційного правопорушення.
Враховуючи вищевикладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що про існування факту вчинення ОСОБА_1 корупційного правопорушення, Національне агентство з запобігання корупції було обізнане 02.07.2019 року, що вказувало на можливість складання протоколу про адміністративне правопорушення саме протягом трьох місяців з часу його виявлення.
Надаючи оцінку заявленим прокурором доводів з посиланням на роз`яснення НАЗК, апеляційний суд врахував наступне.
В судовому засіданні апеляційного суду було допитано свідка ОСОБА_2 , який складав протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 та який пояснив апеляційному суду, що працює в управлінні Департаменту внутрішньої безпеки на посаді заступника начальника відділу. Після отримання управлінням повідомлення з НАЗК про допущений ОСОБА_1 факт правопорушення та вказівки НАЗК щодо проведення перевірки виявленого факту, матеріали, а саме рапорт про виявлене правопорушення зареєстровано в управлінні не було. Разом з тим ним були прийняті заходи щодо направлення запиту до відділу кадрів УПП та отримання певних офіційних документів щодо проходження ОСОБА_1 служби в органах МВС. Також ним здійснювалися заходи щодо виклику ОСОБА_1 для надання пояснень щодо несвоєчасного подання декларації, однак встановити його місцезнаходження не надалося можливим і як йому було відомо, останній перебував за кордоном, однак докази на підтвердження факту відсутні. Водночас свідок не міг пояснити апеляційному суду, чому обставини, які були викладені ОСОБА_1 під час надання у протоколі про адміністративне правопорушення пояснень щодо поважності причин несвоєчасного подання декларації залишилися без належної перевірки та більш того, не міг надати раціонального пояснення щодо проведення перевірки без зареєстрованого рапорту про виявлене правопорушення, в тому числі за відсутності доручення керівництва управління на проведення такої перевірки. Крім того, свідок не навів даних про те, які саме обставини перешкоджали складанню протоколу про адміністративне корупційне правопорушення у відповідності діючого на час виявлення правопорушення Рішення НАЗК №5 від 09.06.2016 року, п.10 якого передбачено, що у разі неявки особи для ознайомлення з протоколом, законодавцем визначена можливість направлення другого примірника протоколу та копій інших матеріалів рекомендованим поштовим відправленням. 
Заперечуючи проти факту здійснення виклику до Управління Департаменту внутрішньої безпеки, ОСОБА_1 вказав, що дійсно, у певний період часу, а саме близько двох місяців він перебував тимчасово за кордоном, однак ані його, ані його рідних, а саме дружини, яка проживала за адресою, зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення та адресі реєстрації про виклик ніхто не повідомляв. Також вказав, що фактично з вересня 2019 року він перебував постійно за місцем мешкання в м. Одесі про що було відомо в Управлінні патрульної поліції, оскільки ним надавалися відповідні документи для поновлення на посаді патрульного поліцейського, на якій він перебуває на час апеляційного розгляду. 
Зазначені обставини, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про виклик до уповноваженої посадової особи вказують на безпідставність тверджень свідка про здійснення ним дій, направлених на проведення перевірки та намагання складання протоколу у строк, визначений законом.
При цьому апеляційний суд враховує те, що маючи у наявності дані про вчинення корупційного правопорушення, яке фактично містить формальний склад правопорушення, відповідальні посадові особи Управління Департаменту внутрішньої безпеки, не здійснили належні дії, направлені на реєстрацію зазначеного факту та перевірки обставин його вчинення, в тому числі і перевірки доводів особи, відносно якої було складено протокол, а тому посилання прокурора на складання протоколу за результатами виявленої перевірки та підтвердження факту вчинення корупційного правопорушення лише 19.12.2019 року, тобто у день, коли було складено протокол не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є безпідставними. 
При цьому апеляційний суд також вважає безпідставними посилання прокурора на відповідні роз`яснення Національного агентства з запобігання корупції, оскільки вимоги ст.38 КУпАП, які імперативно викладені у частині 3 зазначеної статті і які є обов`язковими для виконання усіма суб`єктами, які наділені правами складання протоколу про адміністративне правопорушення, свідчать про протилежне. 
Разом з тим, протокол про адміністративне корупційне правопорушення, у відношенні ОСОБА_1 був складений лише 19.12.2019 року, тобто після спливу трьохмісячного строку, передбаченого ч.3 ст.38 КУпАП.
Пунктом 7 ч.1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочатим, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідальна особа ДВБ Національної поліції України ОСОБА_2, не мав права розпочинати провадження у справі та складати протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №78/2019 від 19.12.2019 року оскільки на момент його складання закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.3 ст.38 КУпАП, а саме минуло більше трьох місяців з моменту виявлення факту несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації перед звільненням за 2019 рік.
Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №78/2019 від 19.12.2019 року відносно ОСОБА_1 був складений уповноваженою особою з істотним порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд визнає цей доказ недопустимим.
Інші докази у справі, які були покладені судом першої інстанції в обґрунтування вини ОСОБА_1 , з урахуванням складеного поза межами встановленого законом строку протоколу про адміністративне правопорушення не можуть бути прийняті до уваги і в даному випадку не спростовують його доводи про поважність причин несвоєчасного подання ним декларації особи, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування перед звільненням за 2019 рік та не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Пунктом 1 ч.1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 7, 38, 172-6, 247, 280, 294 КУпАП апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову судді Київського районного суду м. Одеса від 29.01.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривень - скасувати та провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду                                                 В.М. Прібилов