Постанова
Іменем  України                                
 
18 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 450/2556/17
 
провадження № 61-40630 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ; 
заінтересована особа - державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Буць Марія Ігорівна;
стягувач - ОСОБА_2 ;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 лютого 2018 року у складі судді Мусієвського В. Є. та постанову апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Пустомитівський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області) Буць М. І.
 
Скарга мотивована тим, що навиконанні Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області                            від 06 жовтня 2017 року у справі № 450/2556/17 про накладення арешту на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0853 га, кадастровий номер 4623685100:02:001:0428, розташовану у с. Горішній Пустомитівського району Львівської області, що належить ОСОБА_1 . 
З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналася, що 17 жовтня 2017 року накладено арешт на її земельну ділянку на підставі постанови про арешт майна боржника від 11 жовтня 2017 року АСВП                               № 54886677. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження конверт із постановою про відкриття виконавчого провадження від 11 жовтня                            2017 року повернувся до Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області в зв`язку із неповною адресою адресата, вказаного на ньому, направленого у с. Горішній Пустомитівського району Львівської області, хоча вона проживає у м. Львові.
Також зазначала, що Пустомитівським районним судом Львівської області                      06 жовтня 2017 року постановлено ухвалу про забезпечення позову, яка відповідно до частини дев`ятої статті 153 ЦПК України є виконавчим документом та виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень. У вищевказаній ухвалі не вказано місце проживання чи перебування боржника та стягувача, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника та стягувача, що не відповідає вимогам частини третьої статті 210 ЦПК України 2004 року, частині першій                             статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд поновити пропущений з поважних причин строк на подання скарги до суду; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 жовтня 2017 року АСВП                                № 54886677, винесену державним виконавцем Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буць М. І.; скасувати постанову про арешт майна божника від 11 жовтня 2017 року АСВП № 54886677, винесену державним виконавцем Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буць М. І.; зобов`язати державного виконавця Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буць М. І. вилучити запис про обтяження № 22838666 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; зобов`язати державного виконавця Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буць М. І. ухвалу Пустомитівського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року у справі № 450/2556/17 повернути стягувачу без розгляду. 

 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
 
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 лютого 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ЦПК України передбачено порядок оскарження ухвали суду про забезпечення позову та заявник має право звернутися до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову в порядку статті 158 ЦПК України 2004 року.
При цьому суд не вправі втручатись у здійснення правосуддя у цивільній справі, розгляд якої не завершено, та яка перебуває в провадженні іншого складу суду.
Представник заявника ознайомилася із постановою про накладення арешту 17 листопада 2017 року, а скаргу її направлено на адресу суду поштою                            23 листопада 2017 року, а тому відповідно до вимог пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України строк звернення до суду із скаргою нею не пропущено.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що в ухвалі Пустомитівського районного суду Львівської області                                               від 06 жовтня 2017 року про забезпечення позову не зазначено місце проживання чи перебування боржника та стягувача, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника та стягувача. Разом з тим, в скарзі не наведено доводів щодо того, які саме права та свободи заявниці порушено діями чи бездіяльністю державного виконавця. 
А, відтак, оскільки ЦПК України визначено порядок захисту прав боржника у разі забезпечення позову шляхом апеляційного перегляду і касаційного оскарження, безпідставним є посилання на порушення судом норм матеріального права.
Крім того, вимоги до виконавчого документа встановлено для забезпечення можливості здійснення виконавчого провадження, а імперативного обов`язку повернення виконавчого документа у разі відсутності в ньому зазначення місця проживання чи перебування боржника та стягувача,                                 а також реєстраційного номера облікової картки платника податків боржника та стягувача за наявної можливості здійснення виконавчого провадження для державного виконавця судом не встановлено.

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У липні 2018 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її скарги.  
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 450/2556/17 з Пустомитівського районного суду Львівської області.
 
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у виконавчому документі не зазначено місце проживання чи перебування боржника та стягувача, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника та стягувача. Вважала постанову про відкриття виконавчого провадження                          від 11 жовтня 2017 року такою, що винесена з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та зазначала, що в межах незаконно відкритого виконавчого провадження підлягає також скасуванню винесена постанова про арешт майна боржника, запис про обтяження земельної ділянки підлягає вилученню з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу. 
Зазначала, що судами питання правомірності чи неправомірності дій державного виконавця не досліджено. 
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області на стадії розгляду перебуває цивільна справа № 450/2556/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.
 
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року в межах вказаної цивільної справи вжито заходи забезпечення позову до набрання рішенням суду законної сили шляхом накладення арешту на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0853 га, кадастровий номер 4623685100:02:001:0428, розташовану у с. Горішній Пустомитівського району Львівської області, що належить на праві власності ОСОБА_1 .
 
Постановою державного виконавця Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буць М. І. від 11 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54886677 з приводу виконання ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року у справі                                 № 456/2556/17 про накладення арешту на зазначену земельну ділянку.
 
Постановою державного виконавцем Пустомитівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буць М. І. від 11 жовтня 2017 року в межах виконавчого провадження № 54886677 накладено арешт на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0853 га, кадастровий номер 4623685100:02:001:0428, розташовану у с. Горішній Пустомитівського району Львівської області, що належить на праві власності ОСОБА_1 
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до частини другої статті 387 ЦПК України 2004 року у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
 
У частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження                       боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
 
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону (пункт 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавчий збір»).
 
Разом з тим, за змістом частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
 
Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
 
Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.
 
Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшли правильного висновку про те, що заявником не наведено доводів щодо того, які саме її права та свободи порушено діями чи бездіяльністю державного виконавця. При цьому нормами ЦПК України визначено порядок захисту прав боржника у разі забезпечення позову шляхом апеляційного перегляду і касаційного оскарження, відтак, вимоги скарги про скасування постанови про арешт майна боржника та внесення запису про обтяження безпідставні, оскільки направлені на скасування заходів забезпечення позову, вжиті судом в іншій цивільній справі.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що вимоги до виконавчого документа встановлено для забезпечення можливості здійснення виконавчого провадження, а імперативного обов`язку повернення виконавчого документа у разі відсутності в ньому зазначення місця проживання чи перебування боржника та стягувача, а також реєстраційного номера облікової картки платника податків боржника та стягувача за наявної можливості здійснення виконавчого провадження для державного виконавця судом не встановлено.
 
Доводи касаційної скарги правильність висновків суду не спростовують,                            а зводяться до не згоди з оскаржуваними судовими рішеннями та власного тлумачення заявником норм Закону України «Про виконавче провадження».
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             О. М. Осіян
 
                                                                                                                  О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  Н. Ю. Сакара