ПОСТАНОВА
Іменем України

10 квітня 2020 року 
Київ
справа №815/4453/14
адміністративне провадження №К/9901/5677/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Приватного підприємства «Союз НТВ»
на постанову   Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 (суддя Стефанов С.О.)
та ухвалу   Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 (Головуючий суддя Жук С.І., судді: Потапчук В.О., Семенюк Г.В.)
у справі   № 815/4453/14
за позовом   Приватного підприємства «Союз НТВ»
до   Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області
про   скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2014 року Приватне підприємство «Союз НТВ» (далі - позивач, ПП «Союз НТВ»)  звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - відповідач, ДПІ у Київському районі ГУ Міндоходів в Одеській області), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.03.2014 № 0001022201 та № 0001032201.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2014, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015, адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2014  та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу позивач зазначає, що податковим органом при проведенні перевірки було використано акт перевірки ТОВ «Індепендент груп». Однак, рішеннями, що набрали законної сили у справі № 826/4869/14 визнано протиправними дії щодо проведення перевірки контрагента позивача. Позивачем документально підтверджені виконання зобов`язань щодо оплати придбаних у ТОВ «Індепендень Груп» товарів. У ПП «Союз НТВ» наявні фізичні та технічні можливості для здійснення господарської діяльності. Під час перевірки податковий орган не встановив обставим справи, які б свідчили про наявність умислу позивача на укладення договорів з контрагентами без наміру досягнення наслідків, які передбачені договорами. Вантажоотримувач не може нести відповідальність за відсутність товарно-транспортних накладних чи помилки у їх оформленні. Крім того, податкова інформація не може слугувати підставою для висновків про нереальність господарських операцій. Судами попередніх інстанцій надано перевагу доводам відповідача та не враховані надані позивачем докази. 
Відповідач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 27.02.2014  по 05.03.2014, на підставі наказу від 24.02.2014 № 119-п,повідомлення від 24.02.2014 № 23, на підставі висновку щодо розгляду заперечень на акт перевірки позивача від 11.02.2014 № 206/15-51-22-01/32896311, відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, посадовою особою відповідача була проведена документальна невиїзна позапланова перевірка ПП «Союз НТВ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Ідепендент Груп за період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 12.03.2014 № 500/15-51-22-01/32896311 та встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, статті 134, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 19508 грн., в т.ч. за 3 квартал 2012 року на 2755 грн., за 4 квартал 2012 року на 16753 грн; пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 18579 грн., в т.ч. за липень 2012 року на 677 грн., за серпень 2012 року на 450 грн., за вересень 2012 року на 1497 грн., за жовтень 2012 року га 13139 грн., за листопад 2012 року на 1296 грн., за грудень 2012 року на 1520 грн.
На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 25.03.2014 були прийняті податкові повідомлення-рішення № 0001022201, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 24 385 грн, в тому числі 19 508 грн - за основним платежем та 4 877 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, № 0001032201, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 23   224 грн, в тому числі 18   579 грн - за основним платежем та 4   645 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий   кредит   звітного   періоду  визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості  товарів/послуг,  але не  вище  рівня звичайних цін,  визначених відповідно до статті 39 цього  Кодексу,  та  складається  з  сум   податків,   нарахованих (сплачених)  платником  податку  за ставкою,  встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або  виготовленням  товарів  (у  тому числі при їх  імпорті)  та  послуг  з  метою  їх   подальшого   використання   в  оподатковуваних   операціях   у   межах  господарської  діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не  відносяться  до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з  придбанням  товарів/послуг, не   підтверджені   податковими   накладними   (або   підтверджені податковими накладними,  оформленими з порушенням вимог статті 201 цього  Кодексу)  чи  не підтверджені митними деклараціями,  іншими документами,  передбаченими  пунктом  201.11  статті   201   цього Кодексу.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. 
Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.
Отже, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. 
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному період між ПП Союз НТВ (Покупець) та ТОВ «Індепендент Груп» (Постачальник) було укладено договір поставки від 30.07.2012 року № 300702, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, передавати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених цим договором, приймати та оплачувати цей товар.
В підтвердження товарності операцій між ПП «Союз НТВ» та ТОВ «Індепендент Груп», позивачем було надано до перевірки та до суду копії вищезазначеного договору, податкових накладних, платіжних доручень, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей. 
Позивачем сформовано податковий кредит в сумі 18579,00 грн., у тому числі  за липень 2012 року в сумі 677 грн., за серпень 2012 року в сумі 450 грн., за вересень 2012 року в сумі1497 грн., за жовтень 2012 року  в сумі 13139 грн., за листопад 2012 року в сумі 1296 грн., за грудень 2012 року в сумі 1520 грн., по податковим накладним, отриманим від ТОВ «Індепендент Груп».
Також позивачем сформовано витрати за рахунок вартості товарно-матеріальних цінностей у сумі 92   895 грн., у тому числі у 3 кварталі 2012 року в сумі 13118 грн., у 4 кварталі 2012 року у сумі 79777 грн., по видаткових накладних, отриманих від ТОВ «Індепендент Груп».
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, посилались на висновки акту ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 2620/26-59-22-08-15/36050449 від 31.12.2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Індепендент Груп» в період 2012-2013 року, відповідно до висновків яких встановлено неможливість фактичного здійснення ТОВ «Індепендент Груп» господарських операцій через відсутність майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу. Крім того, суди зазначили, що позивачем не надано доказів руху активів у процесі здійснення вищезазначених господарських операцій. Не спростовані твердження відповідача щодо відсутності можливостей TOB «Індепендент Груп» для вчинення господарських операцій, за якими виписані податкові та видаткові накладні, надані позивачем, не було надано жодних  доказів, які б свідчили про те, що саме TOB «Індепендент Груп» постачало товар, товарно-транспортні накладні мають дефекти форми.
Разом з тим, судам попередніх інстанцій не надано належної оцінки первинним документам, які були надані позивачем (договору, податковим накладним, платіжним дорученням, видатковим накладним, товарно-транспортним накладним, довіреностям на отримання товарно-матеріальних цінностей), не надано обґрунтованого висновку в чому полягає недостатність та дефектність таких документів, що призвело до висновку про нереальність господарських операцій. Незрозумілими є і висновки судів щодо наданих позивачем доказів на підтвердження факту подальшої реалізації нібито придбаного у TOB «Індепендент Груп» товару та з чого виходили суди, не приймаючи надані позивачем докази.
Не досліджено і факту пов`язаності господарських операцій з діяльністю позивача, господарської мети при вчиненні відповідних дій платником податку. 
Не перевірено судами попередніх інстанцій і доводи податкового органу щодо неможливості виконання господарських операцій TOB «Індепендент Груп». Суди визнали достатнім доказом на підтвердження вказаного факту висновки акта перевірки контрагента. 
Верховний Суд зазначає, що сама по собі податкова інформація про порушення податкової дисципліни, що допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. 
Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог є передчасними та зроблені без повного встановлення фактичних обставин справи. 
         Суд касаційної інстанції в силу положень частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Приватного підприємства «Союз НТВ» задовольнити частково. 
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2014 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 у справі   № 815/4453/14 скасувати. 
           Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	  	  В.П. Юрченко