ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10239/19                                  Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Погрібнеченко І.М.                                                                                                                                            Суддя-доповідач Шурко О.І.                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 березня 2020 року                                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменко В.В.,
при секретарі                               Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "ЛІА" ЛТД на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "ЛІА" ЛТД до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «ЛІА» ЛТД звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 22 квітня 2019 року №144-25.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що оскільки за позивачем обліковується заборгованість по податку на прибуток приватних підприємств, по податку на додану вартість, збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства у розмірі, штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, акцизному податку, відтак правових підстав щодо скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 22 квітня 2019 року №144-25 немає.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.21-22), ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД є юридичною особою, основним видом діяльності якої є неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 46.39), яке з 18 червня 2001 року було зареєстровано за адресою: Луганська область, Станично - Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. Леніна, 53.
У 2019 році ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД змінило своє місцезнаходження на: м. Київ, вул. Рибальська, 13, офіс 4 та з 19.03.2019 ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД перебуває на обліку у ГУ ДФС у м. Києві.
20.03.2019 відповідач листом за вих. №2600/9/12-32-54-07-14 повідомило позивача, що станом на 20.03.2019 по підприємству ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД обліковується заборгованість по Станично - Луганському району в загальній сумі 579746,08 грн., у тому числі по податках: податок на прибуток - 144921,66 грн., податок на додану вартість (пеня) - 270660,75 грн., збір на розвиток виноградарства (пеня) - 129957,10 грн., штрафні санкції за порушення норм патентування - 33644,10 грн., орендна плата за земельні ділянки - 562,47 грн. та запропоновано розглянути питання щодо погашення заборгованості до бюджету підприємства по вказаним податкам (а.с.13).
У відповідь на вказаний лист позивач листом від 02.04.2019 за вих. №133 повідомив відповідача, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком 3 якого смт. Станиця Луганська Луганської області належить до зазначених населених пунктів. Відтак, у відповідності до положень Податкового кодексу України, нарахування фінансових санкцій у вигляді пені та штрафу у розмірі 439518,61 грн. є неправомірним (а.с.14).
22.04.2019 відповідачем прийнято рішення про опис майна позивача у податкову заставу №144-25 (а.с.11).
Відповідач листом від 23.04.2019 за вих. №76912/10/26-15-17-02-10 «Про надання переліку майна» повідомило позивача, що станом на 22.04.2019 відповідно до інтегрованих карток платника податків сума податкового боргу ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД становить 580033,61 грн., а тому на підставі ст.ст. 88, 89 ПК України та наказу Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586 йому запропоновано протягом 15 робочих днів з моменту отримання листа надати перелік майна (згідно наданої форми), яке перебуває у власності підприємства (господарському віданні або оперативному управлінні), балансова вартість якого не відповідає сумі податкового боргу, фінансовий звіт за останній період та детальну роз шифровку активів підприємства на день надання документів з метою складання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави(а.с.12).
Вважаючи рішення про опис майна позивача у податкову заставу №144-25 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що жодних доказів щодо оскарження позивачем податкової вимоги від 16 лютого 2016 року №144-25 у судовому порядку, її скасування та відомостей про погашення податкового боргу матеріали справи не містять, відтак, підстави для скасування заходу забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у визначений строк - спірного рішення про опис майна у податкову заставу, відсутні.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Відповідно до п.п. 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
За приписами ст. 89 вказаного Кодексу, право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в п. 100.11 ст 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Згідно з пунктом 89.2 статті 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п. 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до  Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Пунктами 95.1 та 95.2 ст. 95 ПК України  встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
За приписами п. 95.3 цієї ж статті, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі приймається на підставі рішення суду.
При цьому, обов`язковими умовами (обставинами), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.
Відповідно до пп. 14 п. 1 ст. 153 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу
Приписами п. 1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Відповідно до п. 3 ст. 59 податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 4 ст. 59 ПК України).
Положеннями п. 5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з п. 95.2 ст. 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Таким чином, податковий орган набуває право на стягнення податкового боргу (в т.ч. і в судовому порядку) лише у разі, якщо платник податку не сплатив узгоджену суму податкового зобов`язання протягом 60 днів після винесення платнику податків податкової вимоги.
Механізм ведення обліку сплати податків встановлено Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим Наказом № 765 від 05.12.13 Міністерством доходів і зборів України (втрата чинності 10.06.2016).
Відповідно до положень пункту 1 Розділу ІІ Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.
Пунктом 13 Розділу ІІ Порядку встановлено, що занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.
Відповідно до пункту 5 Розділу IV Порядку, дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів.
Аналіз наведених положень Порядку свідчить, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально - правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відповідно належним способом захисту порушеного права товариства є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків та інших платежів, визначена у Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422.
Відповідно до п. 2 розділу 1 Порядку інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
Приписами п. 3 розділу 1 Порядку № 422 передбачено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.
Вказаним Порядком, крім іншого, унормовано питання нарахування та погашення пені за несвоєчасно сплачені суми платежів, що контролюються органами ДФС (глава 7 розділу III Порядку №422) та перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників (Розділ VII Порядку №422).
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідно до п.59.1. ст.59 ПК України ДПІ у Станично-Луганському районі ГУ ДФС у Луганській області сформовано податкову вимогу від 16.02.2016 №144-25, але доказів надіслання податкової вимоги відповідач не надав, що позбавило позивача можливості її оскаржувати у порядку передбаченому ПУ України. Натомість, позивач отримав лист вих. №2600/912-32-54-07-14 ГУ ДФС у Луганській області.
Втім, як вбачається з пояснень листа ГУ ДПС у м. Києві Управління по роботі з податковим боргом від 03.12.2019 №2548/26-15-10-02-07 станом на 03.12.2019 особова справа боржника по ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД з документами щодо забезпечення заходів з погашення податкового боргу на адресі управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у м. Києві не надходила, тому надати податкову вимогу від 16.02.2016 №144-25 вважається неможливим (а.с.91).
При цьому, колегія суддів зазначає, що заявлені позовні вимоги полягали саме в визнанні протиправним та скасуванні рішення про опис майна у податкову заставу від 22 квітня 2019 року №144-25, а не сформованої податкової вимоги від 16.02.2016 №144-25, відтак, вказані доводи апелянта колегією суддів в цій частині не беруться до уваги. 
Апелянт також посилається на те, що з 01.01.2017 набрав чинності Закон України №1797-VІІІ від 21.12.2016, яким підрозділ 10 «Інші перехідні положення» розділу XX Перехідні положення ПК України доповнено ст.38, за приписами п.38.2 якої, на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України: зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань, за якими зупинено стягнення;
Апелянт зазначає, що він є юридичною особою, місцезнаходження якої з 2001 року було смт. Станиця Луганська, Луганської області та яке, станом на 01.01.2017, не змінило своє місцезнаходження, а тому нарахування пені за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань вважає неправомірним. 
Колегія суддів підкреслює, що вказана норма запроваджена Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 23 березня 2017 року № 1989-VIII, згідно пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві положення» якого передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується до податкових періодів, починаючи з 1 січня 2017 року.
З листа ГУ ДФС у м. Києві від 23.04.2019 «Про надання переліку майна» вбачається, що відповідно до інтегрованих карток платника податків станом на 22.04.2019 сума податкового боргу позивача становить 580033,61 грн (а.с.92-98).
При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що згідно з інформаційними ресурсами ДФС України інтегровані картки платника податків за минулі податкові періоди відсутні, у зв`язку з чим неможливо встановити причини виникнення в ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД податкової заборгованості. 
Вказане також підтверджується відсутністю інтегрованих карток платника податків ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД в матеріалах справи за період, зокрема, з 2017 по 2018 роки, у зв`язку з чим неможливо встановити чи нараховувались штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та/або пеня за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань позивача за податкові періоди, починаючи з 1 січня 2017 року до 2019 року включно, відповідно п.38.2 ст. 38 Закон України №1797-VІІІ від 21.12.2016. 
З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність відповідачем правомірності прийнятого рішення про опис майна у податкову заставу від 22 квітня 2019 року №144-25 та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 195, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "ЛІА" ЛТД  - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Ганечко О.М.

                                                                                                              Кузьменко В.В.