ПОСТАНОВА
Іменем України

07 травня 2020 року 
Київ
справа №420/703/19
адміністративне провадження №К/9901/34971/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Жука А.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу №420/703/19

за позовом капітана 1 рангу ОСОБА_1 до Міністерства оборони України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_1 (командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України), Державна казначейська служба України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди

за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року     (прийняту одноособово головуючим суддею Левчук О.А.), на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2019     року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді – Бітова А.І., суддів: Градовського Ю.М., Ступакової І.Г.)

УСТАНОВИВ:
І. Рух справи 
1. У лютому 2019 року капітан 1 рангу капітан першого рангу ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач, Міноборони України) в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Міноборони України щодо невиплати компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26 липня 2014 року по 19 травня 2015 року включно;
- зобов`язати Міноборони України нарахувати та виплатити компенсацію у розмірі 66    621,25 грн. втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового доходу за період з 26 липня 2014 року по 19 травня 2015 року включно;
- стягнути з Міноборони України моральну шкоду у розмірі 700 000 грн., яка спричинена протиправною бездіяльністю Міністерства оборони України.
1.1. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Міноборони України не виплатило позивачу як військовослужбовцю Збройних Сил України компенсацію втрати ним частини грошового доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26 липня 2014 року по 19 травня 2015 року включно. Таким чином, позивачу не нарахована та невиплачена компенсація у розмірі 66 621, 25 грн. 
1.2. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що відповідач свідомо та навмисно не виконав вимоги чинного законодавства щодо виплати сум компенсації, чим спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 700 000 грн.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
2. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014    року у справі № 2а-6803/09/1570 ОСОБА_1 поновлено на військовій службі з 08 жовтня 2009 року.
3. Міністром оборони України 05 березня 2015 року прийнято наказ № 150 (по особовому складу), яким на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014    року, поновлено позивача на військовій службі з 08 жовтня 2009 року. Відповідно до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 21 травня 2015 року № 93 (по стройовій частині) позивач вважався таким, що 20 травня 2015 року прийняв справи та посаду та приступив до виконання обов`язків.
4. Постановою Одеського окружного адміністративного суду 12 квітня 2017 року у справі № 815/5639/16 встановлено, що Міністром оборони України з дати прийняття постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014 року по 05 березня 2015 року не вживалися відповідні заходи щодо поновлення позивача на військовій службі на виконання рішення суду.
5. Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі № 815/5639/16 набрала законної сили 12 липня 2017 року.
6. 26 вересня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54784548 з виконання виконавчого листа № 815/5639/16 від 28 липня 2017 року виданого Одеським окружним адміністративним судом.
7. 21 грудня 2017 року Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України винесено наказ № 467/АГЧ, яким наказано Військовій частині НОМЕР_2 організувати виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 липня 2014 року по 19 травня 2015 року ОСОБА_1 в сумі 96440,27 грн.
8. В грудні 2017 року позивачу стало відомо про протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строку виплати, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року адміністративний позов капітана 1 рангу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26 липня 2014 року по 19 травня 2015 року включно. Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26липня 2014 року по 19 травня 2015 року включно, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001    року № 159. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
10. Суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги частково виходили з того, що Міноборони України було порушено строки виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 більш ніж на один календарний місяць, а тому у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26 липня 2014 року по 19 травня 2015 року включно Міністерство оборони України повинне здійснити виплату компенсації втрати частини грошових доходів    ОСОБА_1 . 

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
11. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій Міноборони України звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
12. У касаційній скарзі відповідач вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, та звертає увагу на те, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у справі та невірно визначено період за який позивачу має бути виплачена компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.
13. Ухвалою Верховного суду від 26 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження за скаргою Міноборони України.
14.       ОСОБА_1  до Верховного Суду подано відзив на касаційну скаргу у якому він просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
15. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16. Питання здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон№ 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим    постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі – Порядок № 159).
17. Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
18. Відповідно до статті 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
19. Згідно пункту 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
20. Положенням пункту 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
21. Згідно пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Частинами першою-третьою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
23. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
24. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
25. Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
26. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що постанова Одеського окружного адміністративного суду 12 квітня 2017 року у справі № 815/5639/16 набрала законної сили 12 липня 2017 року, разом з тим, виплата грошового забезпечення позивачу за період з 26 липня 2014 року по 19 травня 2015 року проведена лише в грудні 2017 року.
27. Спірні правовідносини у справі, що розглядається стосуються виплати  ОСОБА_1  компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
28. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем порушено строки виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 більш ніж на один календарний місяць, а тому Міноборони України повинне здійснити виплату компенсації втрати частини грошових доходів позивачу у зв`язку з порушенням термінів виплати щомісячного грошового забезпечення за період з 26 липня 2014    року по 19 травня 2015 року включно.
29. Враховуючи встановлені у цій справі обставини і відповідні їм правовідносини, вимагає відповіді питання, чи виникає в особи право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, коли такий дохід особі виплатили на підставі судового рішення (про нарахування/стягнення коштів). 
30. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №826/12938/16, який також відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 11 липня 2017 року у справі      №2а-200а16. 
31. В цих постановах зазначено, що за наведеним    регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
32. При цьому, як зауважено в згаданих постановах, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
33. Використане у статті 3 Закону № 2050-III та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
34. Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постанові від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11).
35. Враховуючи викладене, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
36. Таким чином суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про визнання протиправною бездіяльності Міноборони України щодо невиплати компенсації втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячного грошового забезпечення.
37. Доводи відповідача, що він не є належним відповідачем у справі суд відхиляє, оскільки саме на Міноборони України, за рішенням суду, був покладений обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26 липня 2014 року по 19 травня 2015 року.
38. Крім того, суд вважає безпідставними посилання Міноборони України на невірне обчислення строку, за який позивачу підлягає виплата компенсації втрати частини грошових доходів, оскільки вказані обставини були встановлені судовим рішенням у справі №815/5639/16, а отже не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.
39. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо несвоєчасності виплати позивачу грошового забезпечення, що сталася з вини відповідача.
40. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
41. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в цих рішеннях, тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

СУДОВІ ВИТРАТИ
42. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2019     року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак 
 А.В. Жук 
Судді Верховного Суду