Постанова 
Іменем України
 
16 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 725/602/18
провадження № 61-21799св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ у натурі частки житлового будинку, який перебуває у спільній сумісній власності,
 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Спіжавки Тараса Георгійовича на постанову Чернівецького апеляційного суду      від 24 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Лисака І. Н.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи та остаточно просив: виділити йому у користування      1/4 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 згідно з 5-тим варіантом виділу висновку судової інженерно-технічної експертизи, а саме, в житловому будинку: сходова клітина (частина) площею 2,90 кв. м; сходова клітина - 5,70 кв. м; коридор - 8,50 кв. м; кімната - 26,00 кв. м; кухня (частина) - 1,20 кв. м; комора - 3,20 кв. м; в господарських будівлях і спорудах: 1/2 частину вбиральні літ. Г; 1/2 частину огорожі № 1; огорожу (ворота з хвірткою) № 2; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 посилалася на те, що він є одним із співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 164,1 кв. м, в тому числі житловою площею 66,80 кв. м. Зазначений будинок облаштований двома окремими в`їздами на його територію, має два окремих входи. За будинком закріплено земельну ділянку площею 1121 кв. м, з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Співвласниками спірного домоволодіння є він, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Між співвласниками існувала домовленість щодо користування приміщеннями домоволодіння, проте протягом останніх років між сторонами виникли конфлікти. Відповідачі змінили ключі в будинку та не допускають його до будинку, чинять йому перешкоди у користуванні власністю, у зав`язку з чим він звернувся до суду з цим позовом.
ОСОБА_2 позов не визнала, пославшись на те, що площа основної частини будівлі без врахування площі неопалювальних приміщень становить 95,5 кв. м, тобто площа 1/4 частини основної будівлі становить 23,88 кв. м. При цьому, мінімальна необхідна площа для однокімнатної квартири становить 27,12 кв. м. Отже, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27 березня 2019 року № 491 виділ 1/4 частини домоволодіння є технічно неможливим. У зв`язку з цим, просила відмовити в задоволенні позову.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Першотравневий районний суд міста Чернівці рішенням від 15 серпня 2019 року у складі судді Стоцької Л. А. позов задовольнив. Виділив в натурі ОСОБА_1        1/4 частки у будинковолодінні АДРЕСА_1 , виділивши йому наступні приміщення - в житловому будинку: частину сходової клітини І(І?), площею 2,90 кв. м; сходову клітину 1-3, площею 5,70 кв. м; коридор 1-4, площею 8,50 кв. м; кімнату 1-5, площею 26 кв. м; кухню (частину) 1-8 (1-8?), площею 1,20 кв. м; комору 1-10, площею            3,20 кв. м, а також наступні господарські будівлі і споруди: 1/2 частину вбиральні літ. Г; 1/2 частину огорожі № 1; огорожу (ворота з хвірткою) № 2. Право спільної часткової власності ОСОБА_1 на будинковолодіння АДРЕСА_1 припинив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, оскільки між сторонами склалися неприязні відносини та наявна технічна можливість виділу частки позивача у домоволодінні. При цьому суд виходив з того, що із запропонованого 5-ого варіанту розподілу домоволодіння встановлено, що різниця у вартості частки позивача відповідно до виділених йому приміщень є незначною та меншою від ідеальної лише на 95 грн, на компенсації яких ОСОБА_1 не наполягав, саме згідно з цим варіантом розподілу можливо обладнати виділене приміщення окремим входом.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Чернівецький апеляційний суд постановою від 24 жовтня 2019 року рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 15 серпня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Мотивував судове рішення апеляційний суд тим, що провести реальний розподіл спірного будинку між трьома співвласниками з дотриманням будівельних норм неможливо, а запропоновані експертом варіанти поділу будинку, виходячи з конструктивних особливостей та планування, визначені з відхиленням від вимог ДБН. Також виходив з того, що в порушення вимог закону, судом першої інстанції залишено господарські споруди у спільній частковій власності сторін та не враховано того, що переобладнання житлових приміщень у нежитлові завдасть неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Крім того, для відповідності вимогам будівельних норм, як зазначено у висновку експерта, слід провести відповідні ремонтно-будівельні роботи. Однак у рішенні суду не зазначено про ці роботи та хто саме має їх здійснити.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Спіжавка Т. Г.  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року і залишити в силі рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 15 серпня 2019 року. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки висновку судової інженерно-технічної експертизи від 24 травня 2019 року № 606, при цьому врахував висновок судової будівельно-технічної експертизи                        від 27 березня 2019 року № 491. Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 24 травня 2019 року № 606 судовим експертом Ощипко О. О. було встановлено наявність технічної можливості, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, виділити 1/4 частину домоволодіння         ОСОБА_1 . Під час допиту в судовому засіданні першої інстанції експерта Ощипко О.О. було надано пояснення, що виділ часток інших співвласників в даному випадку технічно можливий за рахунок добудови до домоволодіння допоміжних приміщень. Що в свою чергу є доказом, який підтверджує можливість розділити в натурі спірне нерухоме майно пропорційно їх часткам у будинку, про те цей доказ не був взятий до уваги судом апеляційної інстанції. З висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27 березня 2019 року № 491 суд першої інстанцій правильно не погодився, оскільки згідно з технічним паспортом на будинок з господарськими будівлями та спорудами загальна площа будинку становить 165 кв. м, в тому числі площа першого поверху становить  118,40 кв. м та житлова площа будинку становить 67,30 кв. м. Тобто, експертом у висновку     від 27 березня 2019 року № 491 було зменшено площу спірного будинку на              80,5 кв. м та зазначено її без врахування площі неопалювальних приміщень. Однак такі дії експерта не відповідають вимогам додатку 3 до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція), згідно з яким для визначення у відсотковому відношенні частки кожного співвласника в основній частині житлового будинку необхідно встановити всю внутрішню площу основної частини будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику, без урахування площ прибудов, надбудов, веранд, тамбурів тощо. У висновку судової інженерно-технічної експертизи № 606 було запропоновано п`ять варіантів виділу, однак жоден із запропонованих відповідачів не влаштовував. Також, відповідачі не пропонували свій варіант виділу який би відповідав їх інтересам. В той же час, ОСОБА_1 було обрано 5 варіант виділу 1/4 ідеальної частки домоволодіння, оскільки різниця у вартості частки відповідно до виділених приміщень є незначною та меншою від ідеальної лише на 95 грн. Апеляційним судом не враховано, що позивач не має можливості користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а тому єдиним виходом захисту свого порушеного права позивач вбачає у зверненні до суду з позовом про виділення в натурі його частки житлового будинку.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
23 грудня 2019 року справа № 725/602/18 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Апеляційним судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Спадкоємцем майна померлої за законом є ОСОБА_3 .
 
Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 30 травня 2018 року визначено частки співвласників у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , по 1/4 частині кожному. 
 
Тобто, ОСОБА_1 належить на праві власності 1/4 частина домоволодіння            АДРЕСА_1 .
 
У висновку від 24 травня 2019 року № 606, складеного на виконання ухвали Першотравневого районного суду міста Чернівці від 23 квітня 2019 року, визначено п`ять варіантів поділу житлового будинку).
 
Для реалізації п`ятого варіанту поділу в житловому будинку, експертом запропоновано провести роботи по його реконструкції, за умови дотримання всіх вимог державних будівельних норм, після оформлення документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію. Визначено, що співвласникам спільно необхідно ліквідувати існуючу перегородку між приміщеннями поз. 1-8 (кухня) та 1-9 (санвузол), а також наявні в даних приміщеннях сантехнічні прилади, в новоствореному приміщенні влаштувати перегородку, розділивши його на два окремих приміщення (вбиральні поз. 1-81 площею 1,20 кв. м та поз. 1-82, 1-9 площею 15,40 кв. м, яке в свою чергу рекомендується розділити на кухню, тамбур та ванну кімнату), обладнавши відповідними мережами та приладами; ліквідувати існуюче дверне заповнення та дверну пройму між приміщеннями: поз. 1-5 та 1-6. В приміщенні поз. І підвального поверху демонтувати сходинки та влаштувати перегородку, розділивши дане приміщення на два (поз.І1 - підсобне приміщення площею 2,90 кв. м та поз.                  І2 - підсобне приміщення площею 1,90 кв. м); в приміщенні підвального поверху, що не включене в загальну площу будинку, напроти дверної пройми з приміщення поз. V на місці існуючої віконної пройми, розібравши підвіконну частину стіни та облаштувавши приямок перед входом з вулиці, влаштувати дверну пройму та установити дверне заповнення; розділити мережі енергоносіїв та їх облік, а також опалення (пічне, мережу місцевого водяного, або інше); привести віконні та дверні пройми, а також утеплення будинку у відповідність до вимог державних будівельних норм.
 
ОСОБА_1 як власнику 1/4 частини, рекомендовано, влаштувавши перегородки з дверними проймами, розділити існуюче приміщення кімнати поз. 1-5 на три приміщення (коридор з розмірами не менше 1,10x1,10м, кухню площею не менше 7 кв. м та кімнату не менше 15,00 кв. м). В новоствореному приміщенні кухні влаштувати нову віконну пройму, розібравши частину сини (зовнішньої, не несучої), з дотриманням технології виконання подібного роду робіт; ліквідувати існуючу перегородку між приміщеннями 1-4 та 1-10, та влаштувати нову з дверною проймою, збільшивши приміщення поз 1-10 до 3,30 кв. м, обладнати новостворене приміщення поз. 1-10 відповідними мережами і приладами для його подальшого використання в якості ванної кімнати; виконати оздоблення новостворених поверхонь, а також облаштування підлог окремих приміщень відповідно до особливостей їх використання. Крім того, ОСОБА_1 запропоновано надати наступні господарські будівлі та споруди: 1/2 вбиральні літ. «Г», 1/2 огорожі               № 1, огорожа (ворота з хвірткою) № 2. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як власникам 3/4 частин, рекомендовано організувати другий вихід на горище шляхом влаштування люка в перекритті між дерев`яними балками, в приміщенні поз. 1-2 влаштувати приміщення вбиральні, обладнавши його відповідними мережами і приладами, розібрати існуючу піч та дверне заповнення між приміщеннями поз. 1-7 та 1-82, 1-9, на місці існуючої дверної пройми встановити піч, а пройму печі облаштувати дверним заповненням; в приміщенні поз.                       1-7 (кімната) влаштувати перегородку, чим розділити його на два окремих приміщення: коридор шириною не менше 1,10 кв. м та кімнату площею не менше 10 кв. м; новостворене приміщення поз. 1-82, 1-9, влаштувавши перегородки з дверними проймами, розділити на три приміщення (коридор з розмірами не менше 1,10x1,10 кв. м, кухню площею не менше 8 кв. м та ванну кімнату не менше 3,30 кв. м обладнавши їх відповідними мережами і приладами; виконати оздоблення новостворених поверхонь, а також облаштування підлог окремих приміщень відповідно до особливостей їх використання. Крім того, відповідачам запропоновано надати наступні господарські будівлі, а саме, сарай літ. «В», сарай літ. «Б», 1/2 вбиральні літ. «Г», 1/2 огорожі №1, огорожа (ворота з хвірткою) № 3.
 
27 березня 2019 року експертом Созонтовою К. С. складено висновок                            № 491 судової будівельно-технічної експертизи житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 - 1/2 ідеальна частка, ОСОБА_2 - 1/4 ідеальна частка, ОСОБА_1 - 1/4 ідеальна частка. Зазначеним висновком експерта встановлено, що мінімально необхідна площа для однокімнатної квартири становить 27,12 кв. м. Площа 1/4 частини основної частини будівлі становить      23,88 кв. м, що недостатньо для влаштування однокімнатної квартири згідно з вимогами ДБН. Виділ кожному із співвласників приміщення в домоволодінні по АДРЕСА_1 , яке б відповідало вимогам ДБН щодо ізольованої квартири, та яке за розміром відповідало б часткам співвласників у праві спільної часткової власності на вказане майно, є технічно неможливим.
 
Згідно з технічним паспортом, виданим Чернівецьким комунальним обласним БТІ, спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 має загальну площу 164 кв. м, житлову - 66,80 кв. м, та складається з трьох кімнат:       26 кв. м, 24 кв. м, 16,80 кв. м, і допоміжних приміщень - 97,30 кв. м, а саме: по першому поверху веренда - 15,30 кв. м, вбиральня - 1,90 кв. м, сходова клітка    5,70 кв. м, коридор - 8,50 кв. м, кухня - 11,80 кв. м, ванна - 4,30 кв. м, комора      3,20 кв. м, та по підвалу: сходова клітка - 5,00 кв. м, коридор 11,50 кв. м, підвал - 15,60 кв. м, підвал - 5,00 кв. м, підвал - 9,50 кв. м.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла  до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх позовних вимог, серед іншого, посилалася на те, що між сторонами не досягнуто згоди про спосіб виділення часток із загального майна, а спільне користування майном є неможливим в силу неприязних стосунків між сторонами.
 
Отже, між сторонами склалися правовідносини щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності.
 
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
 
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
 
Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
 
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
 
У спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
 
Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті           364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті             181 цього Кодексу.
 
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією.
 
Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
 
Верховний Суд України у постанові від 03 квітня 2013 року в справі                                   № 6-12цс13 дійшов висновок, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
 
Крім того, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16 дійшов висновку висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».
 
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
 
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Згідно з ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки.» у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо (пункт 2.22).
Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою            15 кв. м, в інших квартирах - не менше 17 кв. м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв. м, на дві - 14 кв. м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв. м, у дво- та більше кімнатних - 8 кв. м (пункт 2.24).
Згідно з висновком від 27 березня 2019 року № 491 судової будівельно-технічної експертизи житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 -                    1/2 ідеальна частка, ОСОБА_2 - 1/4 ідеальна частка, ОСОБА_1 -               1/4 ідеальна частка. Зазначеним висновком експерта встановлено, що мінімально необхідна площа для однокімнатної квартири становить 27,12 кв. м. Площа 1/4 частини основної частини будівлі становить 23,88 кв. м, що недостатньо для влаштування однокімнатної квартири згідно з вимогами ДБН. Виділ кожному із співвласників приміщення в домоволодінні по АДРЕСА_1 , яке б відповідало вимогам ДБН щодо ізольованої квартири, та яке за розміром відповідало б часткам співвласників у праві спільної часткової власності на вказане майно, є технічно неможливим.
 
У висновку від 24 травня 2019 року № 606 визначено п`ять варіантів поділу житлового будинку). Для реалізації п`ятого варіанту поділу в житловому будинку, експертом запропоновано провести роботи по його реконструкції, за умови дотримання всіх вимог державних будівельних норм, після оформлення документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію. При цьому, експертом вказано, що при такому варіанті поділу житлового будинку реальна частка в його вартості, яка пропонується виділити позивачу, як співвласнику 1/4 частини домоволодіння складатиме близько 30 процентів.  
 
Враховуючи наведене, зібраними у справі доказами, підтверджується відсутність технічної можливості такого поділу спірного домоволодіння і наявність для цього перешкод, а також, в разі такого поділу, фактичну зміну часток інших співвласників домоволодіння. 
Апеляційний суд, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні докази,  дійшов правильного висновку, що провести реальний розподіл спірного будинку між трьома співвласниками з дотриманням будівельних норм неможливо, а запропоновані експертом варіанти поділу будинку, виходячи з конструктивних особливостей та планування, визначені з відхиленням від вимог ДБН. 
Таким чином, апеляційний суд правильно виходив з того, що виділити             ОСОБА_1  житлові приміщення, які б відповідали його частці у спірному домоволодінні не вбачається за можливе, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Враховуючи зазначене доводи касаційної скарги про ненадання апеляційним судом належної оцінки висновку судової інженерно-технічної експертизи                 від 24 травня 2019 року № 606, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції надано належну оцінку цьому доказу. В той же час суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону Верховний Суд не здійснює переоцінку доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
 
У зв`язку з цим, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, оскільки вони в сукупності зводяться до невірного розуміння заявником вимог законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.   
 
З урахуванням наведеного аргументи касаційної скарги не свідчать про наявність правових підстав для скасування постанови апеляційного суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону і підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Спіжавки Тараса Георгійовича залишити без задоволення.
 
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	С. Ю. Бурлаков	
 	 	
 	Є. В. Коротенко