КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ 33/824/3152/2019                                                                              Постанова винесена суддею Колегаєвою С.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП                                                                     
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
04 листопада 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка              притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника                   Даниленко Т.В., розглянувши апеляційну скаргу 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні сина, 2007 р.н., працюючого охоронником КП «Автотранспортник»,   проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,  
 
на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року,                         
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі                          600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн.,  з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також постановлено стягнути з  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі                  384 грн. 20 коп. 
 
Згідно з постановою суду, 08 травня 2019 року о 01 год. 45 хв. по                           вул. Радунській, 20 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння,                  а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нечітка мова. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою через її винесення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та винести нову постанову про закриття провадження у справі відносно нього за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
          В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд взяв до уваги лише дані протоколу про адміністративне правопорушення, відомості у письмових поясненнях свідків, а також дані, зафіксовані у відеозапису, але належної оцінки вказаним доказам не надав, а також відмовив у задоволенні клопотань про виклик свідків, як з його  сторони, так і свідків, письмові пояснення яких долучені до матеріалів справи, при цьому не надав обґрунтування вищевказаній відмові, чим допустив неповноту та однобічність з`ясування обставин справи та виніс незаконне рішення.
Також, всупереч вимогам ст. 279 КУпАП, судом не було повідомлено склад суду, який розглядає справу, не було роз`яснено права, та відмовлено у задоволенні усних і письмових клопотань. 
При цьому суд у своєму рішенні послався лише на письмові показання свідків, які містяться у матеріалах справи, але їх він безпосередньо у судовому засіданні не допитував, тому письмові пояснення не набули значення доказів,                у зв`язку з чим суд не мав права обґрунтовувати рішення, посилаючись на письмові показання свідків.
Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази його вини у вчиненні правопорушення за ст. 130 КУпАП, обвинувачення обґрунтовується лише протоколом про адміністративне правопорушення, який складений працівниками патрульної поліції, та у якому викладені обставини не підтверджені сукупністю належних і допустимих доказів. При цьому у  матеріалах справи відсутні докази того, що він керував транспортним засобом в момент, коли до нього звернулись працівники поліції, а наявні в справі письмові пояснення свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є конкретними, їх зміст не дає зрозуміти, в якому стані він перебуває: у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, та від якого саме огляду відмовився. Крім того, дані письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки ці особи не надали показання у судовому засіданні під присягою.
Також немає підстав вважати належним доказом його вини і відеозапис з нагрудної камери працівника патрульної поліції, оскільки на відеозаписі жодного обличчя не видно, камера фіксує лише торс, тобто відеозапис не відображає відомості, зазначені у протоколі, не вказує на ознаки сп`яніння (почервоніння обличчя, тремтіння рук), а таким чином на наявність підстав для огляду. При цьому він ( ОСОБА_1 ) не підтверджує той факт, що на відеозаписі саме він, а працівники патрульної поліції жодних прізвищ не вимовляють. Також на відеозаписі не видно чи були присутні поняті і не зрозуміло, в якому стані перебуває особа, до якої звертаються, у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння та від якого огляду відмовляється.
Крім того, в порушення вимог Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, відеозапис вівся хвилину або наданий лише уривок, якийне містять інформації з ким саме спілкуються поліцейські,               а також не відображає спілкування поліцейських з обвинуваченим від                  самого початку і до завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення, що унеможливлює перевірити обґрунтованість обвинувачення та законність вимоги поліцейських до водія про проходження огляду на стан сп`яніння.
Також в матеріалах справи відсутні дані і про технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію правопорушення, і такі дані не зазначені у постанові про адміністративне правопорушення.
Крім того, поліцейськими до матеріалів справи не додано направлення на огляд на стан алкогольного сп`яніння особи до відповідного закладу охорони здоров`я як того вимагає чинне законодавство.
За таких обставин, у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази його вини у вчиненні правопорушення за ст. 130 КУпАП, а також не міститься доказів, які дають достатньо підстав вважати, що він керував транспортним засобом, перебував за кермом з ознаками алкогольного сп`яніння та відповідно потребував огляду, а саме по собі описання адміністративного правопорушення у протоколі не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення                   ОСОБА_1 та його захисника Даниленко Т.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав. 
 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами,                 а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  суддя місцевого суду не дотримався, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, виходячи                 з наступного.
Як убачається з матеріалів справи,приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду послався лише на протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нечітка мова, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких водій (у встановленому Законом порядку) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Драгер та у медичному закладі (лікаря-нарколога), а також відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, за яким ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак останній від проходження огляду відмовився, але належним чином не перевірив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та не дав їм належної оцінки, що призвело до неповноти з`ясування фактичних обставин справи.
Між тим, переглядаючи справу в межах поданої апеляційної скарги, вважаю, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення                ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, яким передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Так, за поясненнями ОСОБА_1 , наданими ним у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він знаходився на роботі в кімнаті охорони у приміщенні підземного гаражу по вул. Радунській, 18, куди приїхав його брат та поставив автомобіль на парковку на вулиці біля гаража. Він забрав у брата ключі та документи на автомобіль, і пішов до нічного магазину, який знаходиться біля парковки, а брат пішов додому. Біля магазину він зустрів свого знайомого, вони стояли і розмовляли. Через 3 хвилини після того, як його брат поставив автомобіль на парковку та пішов додому, у двір заїхала патрульна машина поліції, які досить часто заїжджають до них, приїжджаючи на виклики, і  ставлять до них на парковку автомобіль. В цей час його товариш пішов додому, а він залишився стояти біля магазину. Поліцейські підійшли до нього і, не представившись, вказали на припаркований їх автомобіль, та запитали чий він, на що він повідомив, що це його автомобіль. Тоді вони почали звинувачувати його в тому, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, на що він повідомив їм, що за кермом був не він, а його брат, який, поставивши автомобіль на парковку, одразу пішов додому. Однак поліцейські забрали у нього водійське посвідчення та запропонували подути у Драгер, на що він відмовився, оскільки не керував автомобілем, а знаходився біля нічного магазину. Потім поліцейські дали йому підписати протокол, не пояснивши, що він має писати у своїх поясненнях. Після цього він подзвонив своєму батьку, який живе неподалік, щоб він прийшов і забрав автомобіль, так як поліцейські погрожували забрати його на штрафмайданчик. Також зазначив, що свідки, які зазначені у протоколі, приїхали з працівниками поліції, спілкувались лише з ними і всі разом поїхали, а до нього свідки навіть не підходили. 
Такі пояснення ОСОБА_1 повністю узгоджуються з поясненнями допитаних у суді апеляційної інстанції свідків  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та  ОСОБА_6 , з яких вбачається, що 08.05.2019 року ОСОБА_1 знаходився на роботі у підземному гаражі, де працює охоронником, і автомобілем в цей день не керував, а ним керував його брат ОСОБА_4 , у якого він лише забрав ключі та документи від автомобіля, коли той приїхав і припаркувався біля гаража, та коли під`їхали працівники поліції, ОСОБА_1 знаходився біля нічного ларька, який знаходиться в 20-30 метрах від гаража, автомобіль в цей час був припаркований недалеко від в`їзду до гаража.
З наявних в матеріалах справи письмових пояснень свідків                      ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які складені на бланках однією особою,вбачається, що 08.05.2019 року в 02 год. 05 хв. по вул. Радунська, 20 в м. Києві, в їх присутності  ОСОБА_1  відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «DRAGER Alcotest» та у медичному закладі (лікаря-нарколога).
Проте, жодних даних, які б підтверджували факт того, що                        ОСОБА_1  саме керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або з ознаками такого, у матеріалах справи не має.
При цьому, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
         Керування ж транспортним засобом  слід  розуміти  як  виконання 
функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під 
час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним   засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
 
Всупереч наведеному, із зафіксованого відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, вбачається, що працівники поліції не зупиняли водія  ОСОБА_1  під час керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або з ознаками такого,                 а підійшли до останнього в той час, коли він знаходився на роботі у підземному гаражі, де він працює охоронником, на що він вказував працівникам поліції, та неподалік від свого припаркованого автомобіля, з пропозицією пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку саме внаслідок підозри про його перебування в стані алкогольного сп`яніння. 
При цьому будь-яких доказів керування ОСОБА_1 автомобілем, на момент звернення до нього працівників поліції з пропозицією пройти огляд на стан сп`яніння, як то складені щодо нього постанови чи інші протоколи за порушення вимог ПДР, до матеріалів справи не додано, а інспектор патрульної поліції Романчук М.О., який складав протокол про адміністративне правопорушення, та свідки  ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , незважаючи на неодноразові виклики, до суду апеляційної інстанції не з`явились, і свідчень про протилежне суду не надали. 
Отже, оскільки матеріалами справи не підтверджується та обставина, що  ОСОБА_1  саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або під час цього мав ознаки такого, то у нього і не виникало обов`язку проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, а його відмова від проходження такого огляду не утворює складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Таким чином, дані у протоколі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, адже не підтверджуються дослідженими під час апеляційного розгляду доказами, що дає підстави витлумачити всі сумніви на користь ОСОБА_1  та відкинути їх. 
За таких обставин, оскільки достатні докази винуватості                       ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення відсутні, апеляційна скарга  ОСОБА_1   підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню із закриттям провадження                   у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,суддя
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити. 
 
Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня   2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі                          600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн.,  з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - скасувати, а провадження у справі закритиза відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1                  ст. 130 КУпАП.  
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                    Суддя 
             Київського апеляційного суду                                               Горб І.М.