ПОСТАНОВА
Іменем України

20 травня 2020 року 
Київ
справа №815/2454/18
провадження №К/9901/67880/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року, ухваленого у складі головуючого судді Радчука А. А., та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Шляхтицького О. І., суддів: Потапчука В. О., Семенюка Г. В.
в с т а н о в и в :

1. У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Одеської області про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2018 року в розмірі 241924,95 гривень.
2. В обґрунтування позову зазначає, що згідно з постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року у справі № 815/2215/15, позивача поновлено на посаді начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 31 березня 2015 року,  стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 296119,20 грн. та стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень.
2.1. Однак, незважаючи на те, що судове рішення набрало законної сили 07 лютого 2018 року, рішення суду в частині стягнення коштів виконано 30 березня 2018 року.
2.2. Вважаючи, що при порушенні термінів виплати заробітної плати, тобто з 31 березня 2015 року по 30 березня 2018 року, роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику компенсацію за втрату зарплати у зв`язку з інфляцією, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про стягнення коштів в розмірі 241924,95 гривень.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. Одеським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову від 07 лютого 2018 року, якою визнано неправомірним та скасовано наказ Прокуратури Одеської області від 30 березня 2015 року № 764к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30 березня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 31 березня 2015 року. Стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2015 року по 07 лютого 2018 року у загальному розмірі 296119,20 грн. Стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень.
4. Вказане рішення в частині стягнення з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2015 року по 07 лютого 2018 року у загальному розмірі 296119,20 гривень було виконано 30 березня 2018 року.
5. Розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року за нововиявленими обставинами, 01 червня 2018 року Одеським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову, якою постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виклавши абзац 6 резолютивної частини у наступній редакції: "Стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2015 року по 07 лютого 2018 року у загальному розмірі 432781,68 грн. без утримання податку та без урахування обов`язкових платежі".
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
6. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року, в позові відмовлено.
7. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснено Одеським апеляційним адміністративним судом та відбулося 07 лютого 2018 року, що свідчить про безпідставність застосування компенсації за затримку виплати заробітної плати, оскільки відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159), індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід (в даному випадку березень 2018 року) до розрахунку не включається.
8. Зазначена позиція підтримана П`ятим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
IV. Касаційне оскарження 
9. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
10. В обґрунтування касаційної скарги вказує на неврахуванням судами першої та апеляційної інстанцій приписів пункту 5 Порядку № 159, в якому вказано, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
10.1. Позивач стверджує, що саме з вини відповідача його незаконно звільнено, внаслідок чого впродовж трьох років позивачу не виплачувалась заробітна плата. 
10.2. Наголошує, що у випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати роботодавець зобов`язаний компенсувати працівникам втрати частини заробітної плати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Натомість судом апеляційної інстанції неправомірно застосовано приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), які регулюють затримку виплати заробітної плати в разі її несвоєчасності після звільнення працівника, проте вказані норми не регулюють затримку виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу з вини відповідача.
11. Водночас представник Прокуратури Одеської області у відзиві вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
12. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
13. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
14. За правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
15. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
16. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
17. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
19. Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
20. За змістом статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
21. Приписами статей 3, 4 Закону № 2050-III обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
22. Згідно з пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
23. Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
24. Положеннями пункту 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:
пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);
соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);
стипендії;
заробітна плата (грошове забезпечення).
VI. Позиція Верховного Суду
25. З матеріалів справи вбачається, що Одеським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову від 07 лютого 2018 року у справі № 815/2215/15, якою визнано неправомірним та скасовано наказ Прокуратури Одеської області від 30 березня 2015 року № 764к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30 березня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 31 березня 2015 року. Стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2015 року по 07 лютого 2018 року у загальному розмірі 296119,20 грн. Стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень.
26. В силу вимог частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
27. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (частина друга статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
28. Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
29. Як вбачається зі справи № 815/2215/15, суд під час її розгляду вирішив питання виплати відповідачем середнього заробітку середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 березня 2015 року по 07 лютого 2018 року.
30. Спірні ж правовідносини, які склались у цій справі виникли у сфері оплати праці і фактично стосуються виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
31. При цьому, з огляду на зміст позову, предметом спору є стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою саме заробітної плати у розмірі 113117,53 грн. за період з 31 березня 2015 року по 30 березня 2018 року.
32. Зі змісту статті 2 Закону № 2050-III вбачається, що під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
33. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Закону № 2050-III та Порядку № 159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. 
34. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.
35. Разом з тим, за приписами Конституції України та КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
36. Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів внаслідок порушення строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
37. Аналогічна правова позиція міститься в рішеннях Верхового Суду України, зокрема, у постановах від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, від 07 листопада 2012 року у справі № 6-131цс12, від 18 листопада 2014 року № 21-518а14, від 11 липня 2017 року № 21-2003а16.
38. Крім того слід також зазначити, що правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 2а-1102/09/2670 зводиться до того, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
39. За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
40. Верховний Суд звертає увагу, що присуджена сума заробітку за судовим рішенням у справі № 815/2215/15, яке набрало законної сили 07 лютого 2018 року (тобто, з цієї дати виник обов`язок відповідача по сплаті присудженої суми), була виплачена позивачу 30 березня 2018 року.
41. Водночас, первинною умовою нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є наявність вини відповідача.
42. З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій мали встановити період, за який з вини відповідача не нараховано і не виплачено доходи, на які він мав право з урахуванням пункту 4 Порядку № 159.
43. Разом з цим, слід вказати, що у Законі № 2050-III та Порядку № 159 закріплено чітку формулу обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а саме (добуток - присуджена сума) х (величина приросту споживчих цін за період, яка визначається шляхом множення між собою місячних індексів, які множаться на 100 та з отриманої суми віднімається 100 відсотків):100).
44. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
45. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
46. Верховний Суд також наголошує на тому, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).
47. З огляду на приписи статті 242 КАС України обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.
48. Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
49. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
50. Своєю чергою, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.
51. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
52. Судам під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.
VII. Судові витрати
53. Оскільки справа повертається на новий судовий розгляд, питання про розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не вирішується.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд  

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                          Н. А. Данилевич
                                                                                                              Н. В. Шевцова