Справа № 164/1679/18 	Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/187/20  Категорія: 3  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
04 березня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,
суддів - Здрилюк О.І.,Киці С.І.,
з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про скасування розпорядження про передачу у власність та державну реєстрацію квартири за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2019 року,  

                                       В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області, реєстраційної служби Маневицького районного управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про скасування розпорядження про передачу у власність та державну реєстрацію квартири.
Позовні вимоги мотивує тим, що вона до 2008 року проживала у АДРЕСА_1 , право власності на дану квартиру набула як член родини.
Зазначає, що у зв`язку з радіоактивним забрудненням території смт. Маневичі внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, вона та її донька ОСОБА_5 відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області від 28.02.2002 року були взяті на квартирний облік для отримання державного житла. Також вказує, що їй та доньці на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області було знято з квартирного обліку з умовою звільнення квартири АДРЕСА_2 та надано двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 .
Однак, надана квартира за висновком судової будівельно-технічної експертизи не відповідає вимогам ДБН. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.09.2014 року визнано протиправним та скасовано вимогу рішення виконавчого комітету Луцької міської ради про звільнення квартири у АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області її поновлено на квартирному обліку для позачергово отримання житла у списку осіб, які переселяються з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, з дати попереднього перебування 29.01.2002 року. З даним рішенням вона не погодилася та звернулася до селищної ради із заявою про повернення їй квартири АДРЕСА_2 , однак їй було відмовлено, у зв`язку із тим, що у даній квартирі проживає ОСОБА_3 із сім`єю на підставі рішення виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області та ордеру на житлове приміщення від 06.03.2008 року №111.
З врахуванням клопотання про уточнення позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Маневицької селищної ради Волинської області від 11.02.2009 року №5, про передачу у власність квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 ; скасувати свідоцтво про право власності на житло від 11.02.2009 року видане ОСОБА_3 та членам його сім`ї - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 , згідно з розпорядження Маневицької селищної ради №5 від 11.02.2009 року; скасувати запис здійснений у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18.02.2009 року №775 у книзі 7 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 , РН об`єкта нерухомого майна 26476225
06.09.2019 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про залишення позовної вимоги в частині скасування здійсненого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 18.02.2009 року №775 у книзі 7 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 , РН об`єкта нерухомого майна 26476225 без розгляду
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2019 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Нестерук ОСОБА_8 М ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов в даній справі задовольнити.
Заслухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України)
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У статті 41 Конституції України вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Складовими права на житло є забезпечення умов з приводу можливості кожного громадянина мати житло і гарантовану непорушність права користування житлом.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №60 від 28.02.2002 року взято на квартирний облік громадян для отримання державного житла при міськвиконкомі у тому числі позивача ОСОБА_1 та її дочку ОСОБА_5 , що проживають за адресою АДРЕСА_1 /том 1 а.с. 195/.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №414-1 від 17.08.2006 року «Про заселення вільних квартир та виведення житлових приміщень зі складу службових» надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 житловою площею 28,9 кв.м. потерпілій категорії внаслідок аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 з сім`єю у складі 2 осіб ( ОСОБА_5 - дочка). Також вирішено зняти з квартирного обліку ОСОБА_1 , на якому вона перебуває з 29.01.2002 року і в списку сімей, в складі яких є діти-інваліди, інвалідність яких пов`язана з наслідками аварії на ЧАЕС, та в контрольному списку осіб; ОСОБА_1 звільняє двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що в АДРЕСА_5 /том 1, а.с.109-110/.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області №8 від 18.01.2007 року ОСОБА_1 надано дозвіл на продовження проживання у квартирі АДРЕСА_2 до 09.03.2007 року /том 2, а.с.54/.
У судовому засіданні також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області №87 від 21.02.2008 року вивільнене житлове приміщення – двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 надано ОСОБА_3 , який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов і користується правом позачергового надання житла, та видано ордер на вселення на ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у згадану квартиру/том 2, а.с.18/.
На підставі розпорядження №5 від 11.02.2009 року ОСОБА_3 надано право на приватизацію квартири в АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності на житло від 11.02.2009 року /том 1, а.с.246-249/.
Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 30.07.2008 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 31.10.2008 року, ухвалено виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 .
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.09.2014 року визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №414-1 від 17.08.2006 року щодо надання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 двокімнатної квартири АДРЕСА_4 /том 1 а.с.111-112/.
Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області №97-1 від 18.02.2015 року «Про квартирний облік громадян» ОСОБА_1 з сім`єю у складі 2 осіб поновлено на квартирному обліку для позачергового отримання житла у списку осіб, які переселяються з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, з дати попереднього перебування – 29.01.2002 року.
Не погоджуючись із даним рішенням позивач ОСОБА_1 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із адміністративним позовом про визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено /том 2, а.с.118-119/. При цьому судом зазначено, що при прийняті рішення №97-1 від 18.02.2015 року виконавчий комітет Луцької міської ради діяв у межах та спосіб наданих йому Законом повноважень, при цьому права та інтереси ОСОБА_1 та членів її сім`ї не були порушені.
ОСОБА_1 , вважаючи свої житлові права порушеними, звернулася до Маневицької селищної ради Волинської області із заявою про повернення їй квартири АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області №92 від 12.10.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у поверненні вказаного житла. Підставою відмови селищна рада вказала , що на підставі рішення виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області від 21.02.2008 року №87 «Про розподіл вивільненого житла», ордеру на житлове приміщення №111 від 06.03.2008 року у вказаній квартирі проживає ОСОБА_3 з сім`єю та ним зареєстровано право власності на цю квартиру /том 2, а.с.18-19/.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду – це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.
Згідно з частинами другою, третьою, п`ятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Отже, передача квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації і оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру.
Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За вимогами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.321 ЦК У країни право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.  Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 3. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу
Судом першої інстанції правильно було встановлено, що ОСОБА_3 та члени його сім`ї набули право власності на оспорювану квартиру АДРЕСА_2 на підставі та у спосіб визначений Законом, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні рішенням виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області №87 від 21.02.2008 року, розпорядженням №5 від 11.02.2009 року ОСОБА_3 , ордером на житлове приміщення від 06.03.2008 року та свідоцтвом про право власності на житло від 11.02.2009 року. При прийнятті даних рішень жодні права та інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не були порушенні.
Окрім того, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 30.07.2008 року про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 є чинним. При розгляді даної справи судами було констатовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали в даній квартирі без відповідних правових підстав чим порушували права ОСОБА_10 , яким дане житло було надано у законний спосіб.
Позивач втратила право користування спірним житлом, а тому надання даного житла  третій особі,  жодним чином не порушило право позивача на це житло.
При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Визнання судом протиправним рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 414-1 від 17 серпня 2006 року щодо надання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_4 та поновлення їх на квартирній черзі, само по собі не свідчить про порушення прав позивачів наданням ОСОБА_3 та членам його сім`ї квартири АДРЕСА_2 .
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції  про захист прав та основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть
З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що в обраний позивачем спосіб її право не може бути захищене та відновлене, оскільки такий спосіб  порушуватиме законні права та інтереси ОСОБА_3 та членів його сім`ї на мирне володіння майном (квартирою наданою у передбачений законом порядок), що є неприпустимим. 
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, правильно визначив характер існуючих між сторонами спірних правовідносин та дійшов обґрунтовано висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову, у зв`язку з чим правомірно відмовив у його задоволенні
Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 268 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

                                                  У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2019 року в даній справі  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: