ПОСТАНОВА
Іменем України

02 квітня 2020 року 
Київ
справа №807/2036/17
адміністративне провадження №К/9901/56889/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції справу №807/2036/17
за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Закарпатської митниці ДФС України про скасування наказу, розпорядження та поновлення на державній службі, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року (прийняте у складі головуючого судді - Плеханова З.Б.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого Мікули О.І., суддів: Курильця А.Р., Кушнерика М.П.),
у с т а н о в и в :
І. Суть спору:
1. У грудні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Закарпатської митниці ДФС України (далі- відповідач) у якому просив суд:
1.1. Визнати протиправним та скасувати Наказ Державної фіскальної служби України № 2715-0 від 09.11.2017 року «Про припинення державної служби» 09.11.2017 року ОСОБА_1 , начальнику митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС.
1.2. Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Закарпатської митниці ДФС № 10-кп від 09.11.2017 року «Про оголошення наказу Державної фіскальної служби» ОСОБА_1, начальнику митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС.
1.3. Зобов`язати Державну фіскальну службу України поновити державну службу ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС з 09.11.2017 року.
2. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначив, що працював на посаді начальника митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС. Наказом № 2715-0 від 09.11.2017 року Державної фіскальної служби України (надалі -відповідач-1) «Про припинення державної служби» припинено державну службу ОСОБА_1 (надалі - позивач) на зазначеній посаді на підставі частини 2 статті 87 Закону України «Про державну службу». Розпорядженням №10-к від 09.11.2017 року Закарпатської митниці ДФС (надалі -відповідач-2) зобов`язано вважати позивача таким, якому припинено державну службу з 09.11.2017 року на підставі вищевказаного наказу та провести з ним повний розрахунок згідно із статті 47, 116 КЗпП України та компенсацію за 28 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (надалі - розпорядження). Позивач не погоджується із оскаржуваними Наказом та Розпорядженням, вважає їх незаконними, такими, що порушують його права та законні інтереси, а дії відповідачів вважає зловживанням службовим становищем. Звертає увагу суду на те ,що станом на дату припинення державної служби позивач був працездатним, відтак вважає необґрунтованими оскаржуваних наказу та розпорядження про припинення державної служби позивача з підстав недоведеності відповідачами, що тимчасова непрацездатність позивача негативно вплинула на функціонування органу, де позивач проходив службу. Окрім того, позивач указує, що неправомірно протягом більш ніж рік був відсторонений від виконання службових обов`язків. У даному випадку після завершення службового розслідування та закінчення 10-тиденного строку для прийняття рішення суб`єктом призначення відносно Позивача за поданням дисциплінарної комісії не було застосовано жодного з видів дисциплінарного стягнення передбаченого ст. 66 Закону, а також дисциплінарне провадження не було закрите та Позивач не був поновлений на службі в порушення вимог частини 1,3,6,7 статті 77 Закону. Ураховуючи вищенаведені обставини та вимоги Закону, на думку позивача, у відповідачів не було жодної підстави для припинення державної служби Позивача, відтак просить суд задовольнити його позовні вимоги повністю. 
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року в задоволені позовних вимог було відмовлено.
4. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуваний Наказ Державної фіскальної служби України №2715-о від 09 листопада 2017 року "Про припинення державної служби" ОСОБА_1 , начальнику митного поста "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС та Розпорядження Закарпатської митниці ДФС №10-кп від 09 листопада 2017 року "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби" ОСОБА_1 прийняті з дотриманням норм чинного законодавства у сфері державної служби, а тому відсутні підстави для їх скасування.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції 
5. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на те, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції було винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить суд скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

5.1. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги позивач зазначає, що дні тимчасової непрацездатності, які припали на вихідні та святкові дні, в які він не залучався до чергування, протиправно включено відповідачами до періоду нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, оскільки загальна кількість днів його тимчасової непрацездатності, коли він мав виконувати свої посадові обов`язки становить 136 днів. Вважає, що вихідні та святкові дні не повинні включатися до розрахункового періоду (150-ти денного) відсутності державного службовця на робочому місці. Таким чином, робочих днів було лише 136, що є меншим, ніж необхідна мінімальна кількість для звільнення.
5.2. Також, позивач указує, що протягом усієї тривалості тимчасової непрацездатності на підставі наказу ДФС від 24 жовтня 2016 року №3481-о він був відсторонений від виконання посадових обов`язків начальника митного поста «Ужгород». Вважає, що у його діях не має негативного впливу на функціонування митного поста «Ужгород», оскільки протягом усіх періодів непрацездатності його було позбавлено можливості виконувати свої посадові обов`язки. Крім того, зазначає, що неодноразово в період непрацездатності звертався до відповідачів з вимогами допустити його до виконання службових обов`язків, що підтверджує факт неухилення від служби, а навпаки бажання приступити до виконання службових обов`язків. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
6. Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, у якій посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
ІV. Установлені судами фактичні обставини справи
7. ОСОБА_1 працював на посаді начальника митного поста "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС з 30 листопада 2015 року, прийняв присягу державного службовця 14 січня 2015 року та займав категорію "Б" посад державної служби (а.с. 146-148).
8. 24 жовтня 2016 року Наказом №3481-о Голови ДФС начальника митного поста "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 було відсторонено від виконання посадових обов`язків на час здійснення щодо нього дисциплінарного провадження.
9. Згідно з розпорядженнями Голови ДФС України ОСОБА_2 № 234-р від 26 жовтня 2016 року та №261-р від 24 листопада 2016 року дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ ДФС була зобов`язана в термін з 26 жовтня 2016 року по 24 грудня 2016 року провести службове розслідування щодо Позивача (а.с.23-24).
10. За результатами позапланової виїзної перевірки дотримання службовими особами Закарпатської митниці ДФС Закону України "Про державну службу", інших нормативно-правових актів у сфері державної служби при звільненні ОСОБА_1 , яка була проведена Міжрегіональним управлінням національного агентства з питань державної служби у Львівській та Закарпатській областях, складено Довідку від 06 грудня 2017 року, відповідно до якої в процесі звільнення начальника митного поста ОСОБА_1 не виявлено порушень законодавства про державну службу (а.с.101-105).
11. Відповідно до листків непрацездатності ОСОБА_1 протягом року знаходився у стані тимчасової непрацездатності у наступні періоди, а саме: з 21 листопада 2016 року по 09 грудня 2016 року - 19 днів (листок непрацездатності серії АДД №181285, виданий 21 листопада 2016 року); з 12 грудня 2016 року по 23 грудня 2016 року - 12 днів, листок непрацездатності серії АГЗ №066219, виданий 23 грудня 2016 року; з 29 грудня 2016 року по 20 січня 2017 року - 23 дні, листок непрацездатності серії АДД №157934, виданий 29 грудня 2016 року; з 27 лютого 2017 року по 13 березня 2017 року - 15 днів, листок непрацездатності серії АДД №195423 виданий 27 лютого 2017 року; з 14 березня 2017 року по 24 березня 2017 року - 11 днів, листок непрацездатності серії АДД №195820 від 14 березня 2017 року; з 27 березня 2017року по 24 квітня 2017 року - 29 днів, листок непрацездатності серії АГЗ №066988, виданий 24 квітня 2017 року; з 25 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року - 4 дні, листок непрацездатності серії АДЖ №350587, виданий 25 квітня 2017 року; з 24 липня 2017 року по 21 серпня 2017 року - 29 днів, листок непрацездатності серії АДВ №523295 , виданий 24 липня 2017 року; з 22 серпня 2017 року по 22 вересня 2017 року - 31 день, листок непрацездатності серії АДВ № 523549 , виданий 22 серпня 2017 року; з 25 вересня 2017 року по 29 вересня 2017 року - 5 днів, листок непрацездатності серії АДВ №659629 виданий 25 вересня 2017 року.
12. Загальна кількість календарних днів тимчасової непрацездатності позивача станом на 09 листопада 2017 року становить 178 днів. Загальне захворювання зазначено у 8-ми листках тимчасової непрацездатності позивача, невиробничі травми - у 2-х листках тимчасової непрацездатності. Втрата працездатності під час виконання посадових обов`язків відсутня.
13. 07 листопада 2017 року в.о. начальника Закарпатської митниці ДФС внесено Голові Державної фіскальної служби України Подання про припинення державної служби ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІ (а.с.60-61).
14. Наказом Державної фіскальної служби України №2715-о від 09 листопада 2017 року "Про припинення державної служби" припинено державну службу ОСОБА_1 з 09 листопада 2017 року на посаді начальника митного поста "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС у зв`язку з нез`явленням його на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, відповідно до частини другої статті 87 Закону України "Про державну службу" на підставі Подання Закарпатської митниці ДФС від 07 листопада 2017 року №1378/27/07-70-04 (а.с.19).
15. Розпорядженням №10-к від 09 листопада 2017 року Закарпатської митниці ДФС зобов`язано вважати позивача таким, якому припинено державну службу 09 листопада 2017 року на підставі вищевказаного наказу та провести з ним повний розрахунок згідно з ст.ст.47, 116 КЗпП України та компенсацію за 28 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с.20-21).
16. Не погоджуючись із наказом, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування  (в редакції, яка діяла на час вирішення справи в суді першої та апеляційної інстанції)
17. Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
18. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Частиною шостою статті 43 Конституції України визначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
20. Згідно пункту четвертого частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» № 889- VIIІ від 10 грудня 2015 року (далі - Закон № 889-VIIІ) державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
21. Відповідно до другої частини статті 87 Закону № 889-VIIІ підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.
За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
22. Постановою КМУ від 21 травня 2014 р. №236 затверджено Положення про Державну фіскальну службу України, в п.1 якого вказано, що Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.
23. Пункт 10 Положення про Державну фіскальну службу України передбачає, що ДФС очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра фінансів.
24. Голова ДФС: призначає на посаду та звільняє з посади заступників керівників територіальних органів ДФС, начальників митних постів; (п.18 Положення), підписує накази ДФС ( п.27 Положення).
25. Наказом ДФС України від 15 червня 2017 року №421 із змінами, внесеними наказом ДФС від 10 серпня 2017 року, затверджений Порядок призначення на посади та звільнення з посад працівників обліково-контрольної номенклатури Державної фіскальної служби України, який визначає процедуру призначення (переведення) на посади та звільнення з посад працівників територіальних органів Державної фіскальної служби України, призначення та звільнення яких проводиться за погодженням з профільними структурними підрозділами апарату ДФС.
26. Пунктом3.4. Наказу визначено, що при звільненні заступників (у т.ч. перших) начальників ГУ ДФС, митниць ДФС, заступників (у т.ч. перших) директорів Спеціалізованих департаментів, начальників (заступників, у т.ч. перших) ДПІ (ОДПІ), начальників митних постів надається обґрунтоване подання начальника (або особи, що виконує його обов`язки) відповідних ГУ ДФС, Офісу ДФС, митниці ДФС, директора Спеціалізованого департаменту, з відповідними додатками та у випадках, передбачених законодавством заява працівника, завізована відповідним керівником.
VI. Позиція Верховного Суду
27. Предметом розгляду у суді касаційної інстанції є правомірність Наказу Державної фіскальної служби України №2715-о від 09 листопада 2017 року "Про припинення державної служби" ОСОБА_1 , начальнику митного поста "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС та Розпорядження Закарпатської митниці ДФС №10-кп від 09 листопада 2017 року "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби" ОСОБА_1
28. Колегія суддів зазначає, що суд першої та апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходили з того, що оскаржуваний Наказ Державної фіскальної служби України №2715-о від 09 листопада 2017 року "Про припинення державної служби" ОСОБА_1 , начальнику митного поста "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС та Розпорядження Закарпатської митниці ДФС №10-кп від 09 листопада 2017 року "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби" ОСОБА_1 прийняті з дотриманням норм чинного законодавства у сфері державної служби, а тому відсутні підстави для їх скасування.
29. Проаналізувавши встановлені судами фактичні обставини справи, Верховний Суд виходить із такого.
30. Частиною 2 статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачено дві підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а саме: перша - нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності; друга - нез`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.
31. Наявність таких підстав припинення державної служби обумовлена тим, що тривала відсутність державного службовця у випадку тимчасової непрацездатності може негативно впливати на функціонування державного органу, де особа проходить державну службу.
32. З наведених приписів законодавства слідує, що до періоду тимчасової непрацездатності зараховуються всі календарні дні звільнення від роботи за листком непрацездатності, у тому числі святкові, неробочі і вихідні дні, які припадають на такий період.
33. При визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність.
34. Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач ОСОБА_1 з 21 листопада 2016 року по 29 вересня 2017 року не з`являвся на службу внаслідок тимчасової непрацездатності, що підтверджується листками непрацездатності, а саме: з 21 листопада 2016 року по 09 грудня 2016року - 19 днів (листок непрацездатності серії АДД №181285, виданий 21 листопада 2016 року); з 12 грудня 2016 року по 23 грудня 2016 року - 12 днів, листок непрацездатності серії АГЗ № 066219, виданий 23 грудня 2016 року; з 29 грудня 2016 року по 20 січня 2017 року - 23 дні, листок непрацездатності серії АДД №157934, виданий 29 грудня 2016 року; з 27 лютого 2017 року по 13 березня 2017 року - 15 днів, листок непрацездатності серії АДД № 195423 виданий 27 лютого 2017 року; з 14 березня 2017 року по 24 березня 2017 року - 11 днів, листок непрацездатності серії АДД №195820 від 14 березня 2017 року; з 27 березня 2017року по 24 квітня 2017 року - 29 днів, листок непрацездатності серії АГЗ №066988, виданий 24 квітня 2017 року; з 25 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року - 4 дні, листок непрацездатності серії АДЖ №350587, виданий 25 квітня 2017 року; з 24 липня 2017 року по 21 серпня 2017 року - 29 днів, листок непрацездатності серії АДВ №523295 , виданий 24 липня 2017 року; з 22 серпня 2017 року по 22 вересня 2017 року - 31 день, листок непрацездатності серії АДВ №523549 , виданий 22 серпня 2017 року; з 25 вересня 2017 року по 29 вересня 2017 року - 5 днів, листок непрацездатності серії АДВ №659629 виданий 25 вересня 2017 року, що становить сукупно більше 150 календарних днів протягом року.
35. У касаційній скарзі позивач стверджує, що при обрахунку кількості календарних днів тимчасової непрацездатності, відповідачем неправомірно враховані святкові та неробочі дні, але таке твердження є невірним, з огляду на те, що календарний день - це будь який день у році, визначений числом та місяцем. Колегія суддів вважає, що застосовуючи вимоги частини другої статті 87 Закону № 889 слід вважати, що календарні дні включають у себе робочі дні, вихідні дні та святкові дні, оскільки будь-яких виключень з календарних днів норми Закону № 889 не містять. Отже, при розрахунку періоду відсутності на роботі до уваги беруться всі календарні дні такої відсутності.
36. Законодавець вказує тільки один виняток при підрахунку вказаного 150-ти денного строку - відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами.
37. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 815/4343/17, від 06 березня 2019 року у справі № 815/3259/17.
38. Стосовно посилання позивача на висновки Верховного Суду, які наведені у постанові від 16.01.2018 у справі №367/6881/15-ц є необґрунтованими, оскільки вказані висновки стосуються застосування норм п.5 ст.40 КЗпП України та справа розглянута за іншими фактичними обставинами справи.
39. У зазначеній справі норми Закону вказують на правомірність припинення державної служби позивача після його виходу на роботу, оскільки в даному випадку для цього була наявна передбачена законом підстава - нез`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.
40. Посилання у касаційній скарзі на можливість застосування частини 2 статті 87 Закону тільки у разі продовження перебування державного службовця в стані тимчасової непрацездатності, колегія суддів спростовує тим, що норми Закону № 889 не містять застереження цього застосування у разі виходу працівника на роботу.
41. Щодо доводів позивача про порушення його прав у зв`язку з відстороненням від службових обов`язків, і, як наслідок, винесення протиправних оскаржуваних рішень, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Наказ №3481-о Голови ДФС 24 жовтня 2016 року, у відповідності до якого начальника митного поста "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 було відсторонено від виконання посадових обов`язків на час здійснення стосовно нього дисциплінарного провадження та Розпорядження Голови ДФС України №234-р від 26 жовтня 2016 року та №261-р від 24 листопада 2016 року щодо проведення службового розслідування, його термінів, дій членів комісії або їх бездіяльності позивачем до суду не оскаржувались, є чинним та не скасованими, а тому відсутні підстави стверджувати про незаконність оскаржуваних у спірних правовідносинах рішень.
42. Також є необґрунтованими посилання позивача на припинення державної служби як «втручання в його приватне та професійне життя», оскільки Суд дійшов до висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням норм матеріального права.
43. Наведені аргументи щодо практики тлумачення статті 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в рішеннях ЄСПЛ та приклади, які на думку касатора, мають ілюструвати таке «втручання» і підтверджувати негативний вплив на його професійну репутацію, не можуть застосовані у цій справі.
44. Так, справа «Сідабрас і Джяутас проти Литви» стосувалась заборони працювати, яка ґрунтувалась на обмеженнях для «колишніх співробітників КДБ», що спричинило для заявників психічний дискомфорт. Обставини справи «Бігаєва проти Греції», якими завдано негативного впливу на професійне життя заявниці, пов`язані із забороною обіймати певні посади особам, які не є громадянами Греції. У справі «Озпінар проти Туреччини» ЄСПЛ оскаржувалось рішення про припинення суддівських повноважень заявниці через необ`єктивну на її думку оцінку способу життя та поведінки, які дисциплінарна комісія порахувала «несумісними з гідністю професії». Приводом для звернення у справі «Пфайфер проти Австрії» стало втручання в особисте життя та знищення репутації внаслідок опублікування непідтвердженої та упередженої інформації про особу, яка фактично містила звинувачення в діях, прирівняних до злочину. Так само розповсюдження у ЗМІ інформації, яка створила враження про причетність певної особи до злочину, стало підставою для звернення у справі «А. проти Норвегії» та постановки питання про виконання державою зобов`язання по захисту честі і репутації заявника як складової його права на повагу до особистого життя. 
45. Тобто, перелічені справи мають індивідуальні ознаки, що виключає їх застосування до цієї справи.
46. Колегія суддів також зазначає, що за обставинами цієї справи не вбачається порушень критеріїв «згідно із законом», «легітимної мети закону» та «принципу пропорційності», який застосовує у своєї практиці Європейський суд з прав людини, оскільки рішення суб`єкта владних повноважень прийнято відповідно до норм Закону № 889, стаття 87 Закону № 889 щодо припинення державної служби внаслідок нез`явлення на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності на думку колегії суддів має легітимну мету та відсутнє порушення принципу пропорційності, оскільки йдеться держслужбовця, який має спеціальний статус та необхідність функціонування державного органу.
47. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає, що відсутність на роботі саме через тимчасову непрацездатність вказує на необґрунтованість доводів позивача, що ним вживались заходи спрямовані на допуск до виконання службових обов`язків (тобто особа, яка перебуває в стані тимчасової непрацездатності не залежно від свого бажання не може приступити до виконання своїх службових обов`язків внаслідок об`єктивних обставин пов`язаних із станом здоров`я). Водночас, як зазначено вище, законодавець вказує на наявність підстав для припинення державної служби у разі тривалої (понад 150 днів) відсутності на роботи внаслідок тимчасової непрацездатності.
48. Отже, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду констатує, що рішення суду першої та апеляційної інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
49. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
VII. Судові витрати
50. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
51. Керуючись статтями 341, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О.О. Шишов 

Судді                                                                                                    І.В. Дашутін

                                                                                                    М.М. Яковенко