Справа № 344/3874/19 
Провадження № 22-ц/4808/525/20 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Матківський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ
       Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого                Матківського Р.Й.
               суддів:                 Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                Купущак С.В.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2020 року, постановлену суддею Пастернак І.А., у справі за поданням державного виконавця Івано-Франківської міського відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Грейди Б.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа,
в с т а н о в и в:
19 лютого 2020 року державний виконавцець Івано-Франківської міського відділу державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Грейда Б.І. (далі також Державний виконавець) звернувся до суду з поданням, у якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 (далі також Боржник ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспортного документа у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобов`язань за виконавчим листом №344/3874/19, виданим Івано-Франківським міським судом 17.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 316 127, 22 грн.
Подання обґрунтовано тим, що боржник ухиляється від виконання виконавчого листа №344/3874/19, виданого Івано-Франківським міським судом 17.01.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 316 127,22 грн. 07.02.2020 року Державним виконавець відкрив виконавче провадження №61179558 з приводу виконання вищезазначеного виконавчого листа. В ході проведення виконавчих дій, виконавець 13.02.2020 року виніс постанову про арешт майна боржника. На виклик державного виконавця боржник не з`явився, про причини неявки не повідомив. Рішення суду боржник не виконав, і від його виконання ухиляється, заходів щодо виконання рішення не вживає.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2020 року подання Державного виконавця задоволено.
Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань за виконавчим листом №344/3874/19, виданим Івано-Франківським міським судом 17.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 316 127, 22 грн.
Ухвалу суд першої інстанції мотивував відсутністю будь-яких доказів, які б свідчили про дії боржника, спрямовані на виконання рішення суду, тому для його виконання та захисту прав стягувача подання про обмеження виїзду підлягає задоволенню. 
На дану ухвалу боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні подання відмовити. 
ОСОБА_1 мотивував апеляційну скаргу тим, що в ухвалі відсутні посилання на докази та обґрунтування наявності фактів щодо його, начебто, ухилення від виконання зобов`язань за судовим рішенням. Постанова Державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на його адресу не надходила, також він не отримував вимогу Державного виконавця. Із змісту оскарженої ухвали не вбачається, що обставини щодо вручення зазначених документів судом з`ясовувались. Про добровільне виконання зобов`язань за виконавчим листом до нього ніхто не звертався. Боржник стверджує, що жодних дій щодо ухилення від виконання зобов`язань він не вчиняв і не вчиняє. Будь-яких фактів такого ухилення судом не встановлено, а з поданням Державний виконавець звернувся вже на одинадцятий день після відкриття виконавчого провадження.
       Державний виконавець подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити ухвалу суду без змін. Зокрема, зазначає, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, оскільки копію постанови про відкриття направлено сторонам, боржник не виконав законні вимоги державного виконанавця щодо надання декларації про майно та доходи.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Івано-Франківській області Грейдою Б.І. від 07.02.2020 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №344/3874/19, виданого Івано-Франківським міським судом 17.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 3316 127,22 грн.
Державним виконавцем в ході примусового виконання вчинено наступні дії:
07.02.2020 року - направлено запити до ДПІ про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб та про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями; до ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи та про осіб-боржників, які отримують пенсії;
07.02.2020 року - надіслано ОСОБА_1 вимогу, якою зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 17.02.2020 року, 10:00 за адресою: АДРЕСА_2 , щодо сплати боргу за вищезазначеним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату;
13.02.2020 року - винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 316 127,22 грн.;
18.02.2020 року - направлено запит до Державної прикордонної служби України щодо надання інформації про перетинання державного кордану України, зокрема і ОСОБА_1 ;
Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 07.02.2020 року №1060310066; від 07.02.2020 року №1060303992 - відомості відсутні.
На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 13.02.2020 року повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , неодноразово перетинав державний кордон України.
Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи 
Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
За змістом п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених ст. 12 Закону № 606-ХІV.
Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим із метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.
Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.
Подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України має обов`язково містити обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань (Розділ XIII наказу Мінюсту від 02.04.2012 № 512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень").
До подання державного виконавця додаються належним чином завірені копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов`язань боржником тощо.
Всупереч зазначеному, колегія суддів суддів вважає, що Державний виконавець при зверненні з поданням не довів факту ухилення боржника від виконання зобов`язань за судовим рішенням Івано-Франківського міського суду, за яким 17.01.2020 року  видано виконавчий лист №344/3874/19. Саме ж невиконня рішення ще не є підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Якщо державний виконавець важав, що Боржник через неявку на виклик та неподання декларації про доходи та майно ухилився від виконання, то повинен був довести це належними та допустимими доказами, оскільки ОСОБА_1 заперечує, що отримував від державного виконавця копію постанови про відкриття та вимогу про виклик на 17.02.2020 року.
Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Отже, боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, рекомендованим поштовим відправленням.
Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного виконавця має бути долучено копії належним чином завіреного рекомендованого поштового відправлення копії постанови державного виконавця про виконавче провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо).
Із наданих державним виконавцем документів не підтверджується факт обізнаності Боржника із відкриттям виконавчого провадження. Державний виконавець не надав жодного доказу направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, як це передбачено ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», чи хоча б навіть простим поштовим відправленням. Також державний виконавець не надав жодного доказу направлення Боржнику вимоги про явку на 17.02.2020 року простим поштовим відправленням чи ознайомлення Боржника із такою вимогою. 
Оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази про підтвердження факту обізнаності Боржника з відкриттям виконавчого провадження та з вимогою державного виконавця, посилання Державного виконавця на те, що Боржник ухиляється від виконання виконавчого документа, не доведено належними та допустими доказами. 
Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, грунтуються на припущеннях, що суперечить ч.6 ст.81 ЦПК України. Це ж стосується посилання державного виконавця на те, що копію постанови про відкриття направлено сторонам (в тому числі Боржнику).
Не має правового значення факт невиконання Боржником законних вимог державного виконанавця щодо надання декларації про майно та доходи, оскільки відсутні будь-які докази обізнаності Боржника із відкриттям виконавчого провадження.
Державний виконавець обґрунтовував подання про обмеження Боржника у праві виїзду за межі України саме ухиленням Боржника від виконання зобов`язань, а не самим фактом невиконання зобов`язань. Однак суд першої інстанції задовольняючи подання виходив із відсутності будь-яких доказів, які б свідчили про дії боржника, спрямовані на виконання рішення суду, необхідності виконання рішення суду та захисту прав стягувача, що відповідно до закону не є підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, і свідчить про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, якими врегульовано підстави застосування вказаного заходу.
Крім того, Державний виконавець не здійснив усіх дій щодо перевірки майнового стану боржника. У матеріалах справи відсутні відповіді на усі запити Державного виконавця, що свідчить про неповноту здійснення дій щодо перевірки майнового стану Боржника.
Тому, за відсутності у матеріалах подання доказів про ухилення від виконання рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що тимчасове обмеження Боржника у праві виїзду за межі України, застосовано передчасно та необґрунтовано. 
Також колегія суддів звертає увагу на те, що Державний виконавець звертаючись із поданням посилався на статтю 377-1 ЦПК України, хоча на цей час і на час звернення з поданням питання обмеження у праві виїзду за межі України регулюється статтею 441 ЦПК України у новій редакції.
               Враховуючи, порушенням судом норм процесуального права, оскаржена ухвала не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні подання Державного виконавця. 
               Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2020 року скасувати та постановити нове рішення.
У задоволенні подання державного виконавця Івано-Франківської міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Грейди Б.І. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа, відмовити.
Постанова оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
               
Головуючий                                                                Р.Й. Матківський
Судді                                                                         Л.В. Василишин 
                                                                               М.Д. Горейко