Постанова
Іменем України
15 червня 2020 року
м. Київ
справа № 753/2122/17
провадження № 61-44614св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Київська міська рада,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Садівниче товариство «Південне» Дарницького району м. Києва,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року у складі судді Вовка Є. І. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г, Кулікової С. В., Лапчевської О. Ф.,  
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Садівниче товариство «Південне» Дарницького району м. Києва (далі - СТ «Південне», Садівниче товариство), про скасування додатка до рішення Київської міської ради.
Позов обґрунтований тим, що пункт 14 додатка до рішення Київської міської ради від 27 квітня 2000 року № 105-18/826 «Про приватизацію земельних ділянок Садівничого товариства «Південне» Харківського району» щодо передання ОСОБА_2 земельної ділянки є незаконним, оскільки вона не була членом СТ «Південне», членської книжки не отримувала, членських внесків не сплачувала. Позивач є членом СТ «Південне» замість його батька,  з 2014 року вважав, що він має право користування земельною ділянкою, яка була виділена його батькові для колективних садів. Відповідач не заперечував існування спірного пункту додатка до рішення Київської міської ради.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року, в позові відмовлено. 
Відмовивши в позові, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не довів, що на момент передання земельної ділянки він був членом СТ «Південне» Харківського району, водночас ОСОБА_2 була членом Садівничого товариства, і їй як члену товариства, було надано спірну земельну ділянку, а тому рішенням Київської міської ради від 27 квітня 2000 року № 105-18/826 не порушено права позивача на отримання цієї земельної ділянки.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
25 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій, просив їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
19 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.
У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 13 квітня 2020 року № 994/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили всіх фактичних обставин справи.
Суд апеляційної інстанції взяв до уваги доказ, який не був поданий до суду першої інстанції, без аргументації неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від  ОСОБА_1 , чим порушив норми процесуального права. 
Суд безпідставно взяв до уваги копію заяви ОСОБА_2 про передання їй у приватну власність земельної ділянки АДРЕСА_1 та копію довідки про те, що ОСОБА_2 дійсно є членом СТ «Південне» і користується земельною ділянкою             АДРЕСА_1 .
Суд не звернув уваги, що ОСОБА_2 не була членом СТ «Південне», членська книжка їй не видавалася, членських внесків вона не сплачувала, земельною ділянкою не користувалася.
Суд не взяв до уваги, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина. Згідно з відповіддю Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Головне управління Держземагентства  у м. Києві 28 січня 2014 року повідомило, що до 01 січня 2013 року документи, що посвідчують право власності/користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 на території СТ «Південне» ОСОБА_2, не реєструвалися.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що   ОСОБА_1  є членом СТ «Південне» згідно з рішенням загальних зборів членів садового товариства, протокол від 15 листопада 2014 року № 37 (а. с. 17).
Відповідно до листа СТ«Південне» від 27 липня 2014 року № 398  ОСОБА_3 з 1968 року до сьогоднікористується садовою ділянкою     АДРЕСА_1 , сплачує належні платежі за користування вказаною земельною ділянкою та обов`язкові платежі, передбачені статутом Садового товариства. На земельній ділянці №  НОМЕР_1 є житлові приміщення та господарські будівлі, збудовані  ОСОБА_3 та його сином  ОСОБА_1 (а. с. 16).
На момент передання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки 27 квітня 2000 року позивач не був членом СТ «Південне», оскільки він набув членства з 15 листопада 2014 року.
Батько позивача користувався садовою ділянкою       АДРЕСА_1 з 1968 року, у приватну власність ця ділянка йому передана не була.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Основними засадами судочинства, зокрема є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Предметом доказування під час судового розгляду є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення(частина друга  статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК Укарїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
Згідно зі статтею 6 ЗК України у редакції 1999 року передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність  громадян для садівництва, дачного і гаражного будівництва. 
Відповідно до частини п`ятої статті 35 ЗК України у редакції 2001 року приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства. 
Згідно з пунктом 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції 2001 року громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. 
Отже, з урахуванням заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи позивач не надав належних та допустимих доказів на спростування того, що його сестра ОСОБА_2 як член сім`ї особи, яка є членом садового товариства і отримала земельну ділянку у цьому товаристві, не мала права, визначеного ЗК України, на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Позивач не надав безспірних доказів, що Київська міська рада, прийнявши рішення від 27 квітня 2000 року № 105-18/826 про приватизацію земельних ділянок СТ «Південне», діяла поза межами, визначеними законом.
Крім того, з матеріалів справи випливає, що Департамент земельних ресурсів розробляв технічну документацію зі складення ОСОБА_2 державного акта на право приватної власності на землю СТ «Південне», ділянка АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 11 грудня 2000 року № 90-2-06760).
Верховний Суд зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції взяв до уваги доказ, який не був поданий до суду першої інстанції, без аргументації неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ОСОБА_1 , чим порушив норми процесуального права, не впливає на обґрунтованість судового рішення з огляду на таке.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що до суду апеляційної інстанції представник відповідача подав копію заяви ОСОБА_2 про передачу їй у приватну власність земельної ділянки АДРЕСА_1 та копію довідки про те, що ОСОБА_2 дійсно є членом Садівничого товариства «Південне» і користується земельною ділянкою АДРЕСА_1 .
Згідно з частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не виклав мотиви, чому прийняв надані відповідачем докази   до суду апеляційної інстанції.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. 
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.
Відповідно дочастин першої, п`ятої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», статті  18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», статті 9 ЗК України, пункту З «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежувань земель державної та комунальної власності» розпорядження землями комунальної власності в межах м. Києва здійснює Київська міська рада.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про відсутність порушення прав позивача внаслідок прийняття Київською міською радою рішення від 27 квітня 2000 року               № 105-18/826.
Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета  доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.  
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 на час приватизації земельної ділянки була членом Садівничого товариства і їй як члену товариства було надано спірну земельну ділянку.
Верховний Суд зазначає, що враховуючи, що позивач на момент передання земельної ділянки ОСОБА_2 не належав до членів СТ «Південне», то висновок суду апеляційної інстанції про відмову в позові є обґрунтований, а прийняття наданих доказів представником відповідача не вплинуло на висновок у справі по суті.
Отже, суди обґрунтовано виходили з того, що надані позивачем докази не підтверджують порушення його права.
Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів у справі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, а встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл  судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             А. С. Олійник
 
  С. О. Погрібний 
 
   В. В. Яремко