ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" травня 2020 р.           Справа№ 910/13073/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Попікової О.В. 
          Демидової А.М. 
 
за участю:
секретаря судового засідання: Гузир І.А.,
представників сторін:
позивача:      Брацкова О.С.,
відповідача: Гачак І.О. (в режимі відеоконференції),
розглянувши апеляційну скаргу 
Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 (повний текст складено 31.01.2020)
у справі № 910/13073/19 (суддя Мельник В.І.)
за позовом          Приватного підприємства "Окко-Бізнес Контракт"
до                    Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про                    стягнення 39.057,62 грн, 

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 у справі №910/13073/19 позов задоволено: стягнуто із Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь  Приватного підприємства "ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ" штраф в розмірі  39.057,62 грн., судовий збір в  розмірі  1.921,00 грн.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач довів належними та допустимими доказами факт прострочення терміну доставки вантажу, а тому  вимога про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 39.057,62 грн є обґрунтованою, доведеною та документально підтвердженою.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Регіональна філія "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді: Попікова О.В., Демидова А.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою РФ "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця", розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 на задоволення заяви РФ "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" розгляд справи призначено на 06.05.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 задоволено заяву Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що претензії позивача щодо спірної заборгованості відповідач визнав та повністю сплатив вказану заборгованість.
В судовому засіданні 06.05.2020 представник відповідача в режимі відеоконференції надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити  апеляційну скаргу.
Представник позивача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив у задоволенні  апеляційної скарги відмовити повністю.
Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 13.02.2018 між Приватним підприємством «Окко-Бізнес Контракт» як  замовником та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» як перевізником був укладений договір №09243/Л3-2018 про надання послуг, відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 №938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця».
За умовами п. 1.3 договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.
Так, на виконання умов договору протягом січня 2019 - лютого 2019 року на адресу Приватного підприємства "Окко-Бізнес Контракт" був доставлений вантаж згідно із залізничними накладними: УМВС №2151046458 від 22.01.2019  (бензин моторний), УМВС №0480123 від 09.02.2019 (бензин моторний), УМВС №22101900 від 26.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046516 від 22.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046508 від 22.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046490 від 22.01.2019  (бензин моторний), УМВС №2151046482 від 22.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046474 від 22.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046466 від 22.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046060 від 18.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046045 від 18.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046029 від 18.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046037 від 18.01.2019 (бензин моторний), УМВС №2151046052 від 18.01.2019 (бензин моторний).
Під час здійснення перевезення вантажу відповідач допустив прострочення термінів доставки, що підтверджується календарними штемпелями на вказаних вище залізничних накладних, а саме: вантаж доставлено одержувачу з порушенням терміну доставки, визначеного пунктом 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644.
Посилаючись на порушення термінів доставки вантажів за вказаними залізничними накладними на дві та більше доби, позивач нарахував та заявив претензії про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України.
Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Статтею 909 Цивільного кодексу України  передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Приписами статті 307 Господарського кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Частиною 1 ст. 919 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).
Згідно з приписами статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.
Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Пунктом 6 Статуту передбачено, що накладна - основний  перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту закріплено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.
Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно з пунктами 1.1, 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №644 (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (п. 41 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок. 
Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ___число ___місяць" (п. 2.1. Правил).
Згідно з п. 2.4 наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 Правил).
Пунктом 2.10 Правил передбачено, що вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно з ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються  Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.
Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Згідно з п. 8 Правил оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як зазначалось вище, позивач вказує про те, що відповідач доставив вантаж позивачу несвоєчасно, тобто з порушенням терміну доставки, визначеного п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.
З огляду на викладене місцевий суд дійшов висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами факт прострочення терміну доставки вантажу, тому вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі  39.057,62 грн є обґрунтованою, доведеною та документально підтвердженою. 
При цьому місцевий суд зазначив, що він не погоджується із викладеними у відзиві запереченнями, якими відповідач обґрунтовує можливість відмови в позові, оскільки  такі заперечення спростовуються  наявними в  матеріалах справи  доказами.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками місцевого суду з огляду на таке.
Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року (УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів з 05.06.1992 року.
За матеріалами справи позивач нарахував відповідачу штрафи за затримку перевезень у міжнародному сполученні.
Параграфом 1 ст. 14 УМВС передбачено, що згідно з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.
Відповідно до §7 ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки. Згідно з §1 ст. 24 УМВС термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обрахованого згідно ст. 24 УМВС.
Згідно зі ст. 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано терміну доставки вантажу, обчисленого відповідно до статті 24 УМВС «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у виді неустойки. Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:
- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;
- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;
- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше трьох десятих загального терміну доставки.

Як зазначено у позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, позивач, посилаючись на порушення відповідачем термінів доставки вантажів, нарахував та заявив претензії про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу відповідно до ст.ст. 45, 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) на загальну суму 39.057,62 грн, а саме:
-          претензія №216 від 21.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046458 від 22.01.2019 на чотири доби на загальну суму 2.745,39 грн;
-          претензія №249 від 27.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №0480123 від 09.02.2019 на одну добу на загальну суму 3.774,89 грн;
-          претензія №248 від 27.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №22101900 від 26.01.2019 на чотири доби на загальну суму 8.793,06 грн;
-          претензія №229 від 25.02.2019 щодо прострочення доставки вантаж) за залізничною накладною УМВС №2151046516 від 22.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.043,39 грн;
-          претензія №228 від 25.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046508 від 22.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.125,14 грн;
-          претензія №227 від 25.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046490 від 22.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.206,86 грн;
-          претензія №226 від 25.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046482 від 22.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.452,08 грн ;
-          претензія №225 від 25.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046474 від 22.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.166,00 грн;
-          претензія №224 від 25.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046466 від 22.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.166,00 грн;
-          претензія №212 від 21.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046060 від 18.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.125,14 грн ;
-          претензія №211 від 21.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046045 від 18.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.125,14 грн;
-          претензія №210 від 21.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046029 від 18.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.125,14 грн;
-          претензія №209 від 21.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046037 від 18.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.125,14 грн;
-          претензія №208 від 21.02.2019 щодо прострочення доставки вантажу за залізничною накладною УМВС №2151046052 від 18.01.2019 на одну добу на загальну суму 2.084,25 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що претензії позивача щодо спірної заборгованості відповідач визнав та повністю сплатив вказану заборгованість. На підтвердження вказаного позивач надав місцевому суду копії відповідних листів про визнання претензій, а відповідач - копії платіжних доручень.
Місцевий суд наданим доказам оцінки не надав.
Колегія суддів відзначає, що надані відповідачем копії 5 платіжних доручень від 27.09.2019 (а. с. 135-137) не мають відношення до предмету спору, оскільки в реквізиті «призначення платежу» містять посилання на залізничні накладні, щодо яких ПП «ОККО-Бізнес-Контракт» позовних вимог в даній справі не заявляє.
Водночас наданими відповідачем до місцевого суду разом з клопотанням від 04.11.2019 доказами (т. 1, а. с. 143, 144) підтверджується часткова сплата відповідачем штрафів на суму 23.744,28 грн.
Так, платіжним дорученням № 2257331 від 25.10.2019 на суму 8.827,50 грн відповідач оплатив штрафи за залізничними накладними: 
- №046482 від 22.01.2019, визнавши претензію позивача №226 від 25.02.2019 на суму 2.452,08 грн (т. 1, а. с. 143, 154);
- №046508 від 22.01.2019, визнавши претензію позивача №228 від 25.02.2019 на суму 2.125,14 грн (т. 1, а. с. 143, 152);
- №046037 від 18.01.2019, визнавши претензію позивача №209 від 21.02.2019 на суму 2.125,14 грн (т. 1, а. с. 143, 160);
- №046029 від 18.01.2019, визнавши претензію позивача №210 від 21.02.2019 на суму 2.125,14 грн (т. 1, а. с. 143, 159).

Платіжним дорученням №2257309 від 25.10.2019 на суму 8.582,25 грн відповідач оплатив штрафи за залізничними накладними: 
- №046516 від 22.01.2019, визнавши претензію позивача №229 від 25.02.2019 на суму 2.043,39 грн (т. 1, а. с. 143, 151);
- №046466 від 22.01.2019, визнавши претензію позивача №224 від 25.02.2019 на суму 2.166,00 грн (т. 1, а. с. 143, 156);
- №046474 від 22.01.2019, визнавши претензію позивача №225 від 25.02.2019 на суму 2.166,00 грн (т. 1, а. с. 143, 155);
- №046490 від 22.01.2019, визнавши претензію позивача №227 від 25.02.2019 на суму 2.206,86 грн (т. 1, а. с. 143, 153).

Платіжним дорученням №2257294 від 25.10.2019 на суму 8.459,67 грн відповідач серед іншого оплатив штрафи на суму 6.334,53 грн за залізничними накладними: 
- №046052 від 18.01.2019, визнавши претензію позивача №208 від 21.02.2019 на суму 2.084,25 грн (т. 1, а. с. 161);
- №046045 від 18.01.2019, визнавши претензію позивача №211 від 21.02.2019 на суму 2.125,14 грн (т. 1, а. с. 144, 158);
- №046060 від 18.01.2019, визнавши претензію позивача №212 від 21.02.2019 на суму 2.125,14 грн (т. 1, а. с. 144, 157).
При цьому колегія суддів відзначає, що залізнична накладна №046078 від 18.01.2019, за якою також здійснювалася оплата платіжним дорученням №2257294 від 25.10.2019, до спірної заборгованості відношення не має.
З урахуванням того, що штрафи у розмірі 23.744,28 грн за вказаними вище залізничними накладними відповідач сплатив, належні докази чого надав місцевому суду, підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

В апеляційній скарзі відповідач також не погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за претензіями №216 від 21.02.2019, №248 від 27.02.2019, №249 від 27.02.2019 у розмірі 15.313,34 грн.
Однак колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про відсутність підстав для стягнення заборгованості в цій частині з огляду на таке.

В ході розгляду справи місцевим судом відповідач стверджував, що сплатив спірну заборгованість у повному обсязі, в т.ч. за претензією № 216 від 21.02.2019 (т. 1, а. с. 34-39) на суму 2.745,39 грн (залізнична накладна №046458).
Лише в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що ця заборгованість ним не визнана та не оплачена, на підтвердження чого долучив до апеляційної скарги докази заперечень на претензію №216 від 21.02.2019 без жодних обґрунтувань неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного колегія суддів, керуючись ч. ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України, не приймає долучені відповідачем до апеляційної скарги нові докази у справі.

Щодо претензії №249 від 27.02.2019 (т.1, а. с. 40-46) на суму 3.774,89 грн (залізнична накладна 0480123), колегія судів відзначає, що з матеріалів апеляційної скарги до доданих до неї документів вбачається, що відповідач визнав цю заборгованість (доказ такого визнання позивач подав суду першої інстанції, т. 1, а. с. 150) та оплатив її 25.10.2019. Однак докази такої плати (платіжне доручення від 25.10.2019 №2258525) відповідач надав лише суду апеляційної інстанції з клопотанням від 18.03.2020, а тому колегія суддів, керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України, ці докази не приймає.

Щодо претензії №248 від 27.02.2019 (т.1 а.с. 49-57) на суму 8.793,06 грн (залізнична накладна 22101900), колегія суддів відзначає, що з матеріалів апеляційної скарги до доданих до неї документів вбачається, що відповідач сплатив цю заборгованість 29.01.2020. Однак така оплата мала місце 29.01.2020, тобто уже після прийняття місцевим судом оскаржуваного рішення у справі, і докази такої плати (платіжне доручення №439634384801 від 20.01.2020) апелянт, відповідно, надав лише суду апеляційної інстанції, а тому колегія суддів, керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України, ці докази не приймає.

Враховуючи усе наведене вище в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості у розмірі 15.313,34 грн.

Посилання апелянта на те, що відповідно до параграфу 3 ст. 46 УМВС позов повинен пред`являтися по кожній накладній окремо, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена норма регулює порядок подання претензій, а відповідно до ч. 1 ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
Відповідна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №902/434/19.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не надав вичерпної відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у матеріально-правовому сенсі, а тому рішення місцевого суду підлягає зміні шляхом зміни пунктів 1 та 2 його резолютивної частини.
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 у справі №910/13073/19 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2020 у справі №910/13073/19 змінити, виклавши пункти 1 та 2 його резолютивної частини в такій редакції:
« 1. Позов задовольнити частково.
2.  Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний   код 40075815) на користь Приватного підприємства "Окко-Бізнес Контракт" (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 15-17/18,   ідентифікаційний код 33614922) штраф в розмірі   15.313 (п`ятнадцять  тисяч триста тринадцять) грн 34 коп, судовий збір в   розмірі 753 (сімсот п`ятдесят три) грн 22 коп.
В решті позову відмовити.».

3. Стягнути з Приватного підприємства "Окко-Бізнес Контракт" (04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 15-17/18,   ідентифікаційний код 33614922) на користь Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1, ідентифікаційний   код 40081195) 1.751 (одну тисячу сімсот п`ятдесят одну) грн 66 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13073/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 07.05.2020.

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                О.В. Попікова

                                                                                А.М. Демидова