Справа № 161/13863/19 	Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф. 	
Провадження № 22-ц/802/510/20  Категорія: 68 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
19 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Киці С.І., Здрилюк О.І.,
секретар с/з - Вергун Т.С.,
з участю:
       представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2020 року,   

                                         В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дітей.
Позовні вимоги обгрунтував тим, що із відповідачкою по справі перебував у зареєстрованому шлюбі, у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
Крім того, позивач зазначав, що відповідно до постанови Апеляційного суду Волинської області від 06.02.2018 року та постанови Волинського апеляційного суду від 13.08.2019 року з нього в користь відповідачки стягнуто додаткові витрати на дітей. Крім аліментів, які він сплачує за рішенням суду, ним понесені додаткові витрати на дітей, а саме: витрати на лікування, одяг, шкільне приладдя. Починаючи з 26.08.2018 року і по даний час ним витрачені кошти на лікування дітей та придбання медичних препаратів на загальну суму 11007 грн; витрати, пов`язані із проїздом до лікувального закладу в розмірі 76,58 грн, що разом становить 11084,47 грн.
Посилаючись  на зазначені обставини, позивач  просив стягнути з відповідачки в його користь додаткові витрати на дітей в розмірі 5542,24 грн, а також судові витрати по справі.
ОСОБА_3 13 вересня 2019 року подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей. Позов мотивовано тим, що вона із ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2013 року. У них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даним судовим рішенням визначено місце проживання дітей разом із матір`ю - ОСОБА_3 . Крім того, вказує, що син ОСОБА_5 хворіє та потребує періодичного лікування, особливих умов проживання,  у зв`язку із чим нею понесено додаткові витрати, розрахунок яких додається. Також зазначає, що на її утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина - син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від другого шлюбу та мати - ОСОБА_9 , яка є пенсіонером за віком. Крім того, зазначає, що зверненням ОСОБА_2 до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дітей їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 2000 грн.
Посилаючись на зазначені обставини та збільшивши свої вимоги ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 в її користь додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 9984,21 грн та завдану їй моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2019 року провадження у справі за зустрічним позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей та моральної шкоди, в частині вимог про стягнення моральної шкоди закрито.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2020 року в даній справі позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 у даній справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 додаткові витрати, понесені на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 5173, 09 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 768, 4 грн судового збору.
У задоволенні решти позову відмовлено.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 додаткові витрати, понесені на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 5930,35 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 768, 4 грн судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду в цій частині скасувати та ухвали нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасувати з ухваленям в цій частині нового рішення про відмову в позові та просить її позовну заяву за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу відповідачки заперечив, а апеляційну скаргу позивача підтримав, просив апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задовольнити.
Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову - змінити. Апеляційну скаргу відповідачки  слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову слід залишити без змін з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги як позивача ОСОБА_2 так і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що у обоє батьків понесли додаткові витрати на дітей, викликані особливими обставинами та станом здоров`я дітей, факт наявності таких витрат доведено обома сторонами по справі та підтверджено відповідними доказами, такі кошти визнано судом додатковими витратами на дітей, а тому вони підлягають стягненню із позивача та відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Судом встановлено, що у сторін у справі народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а. с. 3, 4).
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27.02.2013 року та до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 7 752,72 грн додаткових витрат на дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.27- 28).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2018 року збільшено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2013 року, з 500 грн на кожну дитину на 1000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.5-7).
Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
В судовому засіданні встановлено, що діти сторін по справі потребують медичного лікування, обстеження та оздоровлення, що підтверджується відповідним висновками ЛКК №132, №395 (а. с. 36 - 338).
Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_2 , починаючи з 26.02.2018 року поніс додаткові витрати на лікування дітей та придбання медичних препаратів на суму 10307,89 грн, що підтверджується відповідними копіями фіскальних чеків та квитанцій, наявними у матеріалах справи, а також витрати, пов`язані із проїздом до лікувального закладу в розмірі 76,58 грн, що підтверджується копією проїзного документу, а всього на суму 10346,18 грн (а. с. 8-10). 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що половина суми понесених позивачем ОСОБА_2 додаткових витрат на дітей в розмірі 5173,09 грн підлягає стягненню в його користь із відповідача ОСОБА_3 .
Разом з тим, на думку колегії суддів, рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 слід змінити з огляду на наступне.
У пункті 18 своєї Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що до передбаченої статтею 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.
Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.
Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.
Стягуючи додаткові витрати на дітей з обох батьків, суд першої інстанції врахував принцип рівності прав та обов`язків батьків, закріплений у Сімейному кодексі України, а також те, що брати участь у додаткових витратах на дітей зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
У своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що вона на придбання медикаментів витратила кошти в розмірі 2 761, 12 грн (50 % вартості від витраченої суми становить 1 380, 56 грн), а також у 2019 році витратила кошти на оздоровлення дітей в місті Коблево на загальну суму 19649 грн (50% від вартості на двох дітей складає 3929,80 грн) та кошти на проїзд до міста Коблево в розмірі 1955, 71 грн  (50 % вартості складає 977,86 грн).
ОСОБА_3 вважає, що вона понесла додаткових витрати на оздоровлення дітей у розмірі 19 649 грн, які сплачені нею відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №15 від 20.07.2019 року на рахунок ФОП ОСОБА_16 за проживання у готелі «Харизма» п`яти осіб у період з 20 по 30 липня 2019 року (а.с.40).
Статтею 185 СК України передбачено, що, додатковими витратами, які підлягають стягненню є: періодичні витрати на лікування дитини (в тому числі на оздоровлення); систематичні витрати, понесені у зв`язку з каліцтвом дитини чи постійною хворобою; витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Відповідно до Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей», оздоровлення - це комплекс спеціальних заходів соціального, виховного, медичного, гігієнічного, спортивного характеру, спрямованих на поліпшення та зміцнення фізичного і психічного стану здоров`я дітей,  що здійснюється в дитячому закладі оздоровлення та відпочинку протягом оздоровчої зміни.
У свою чергу, дитячий заклад оздоровлення та відпочинку - це постійно або тимчасово діючий, спеціально організований або пристосований заклад, призначений для оздоровлення, відпочинку, розвитку дітей, що має визначене місце розташування, матеріально-технічну базу, кадрове забезпечення та технології для надання послуг з оздоровлення та відпочинку дітей відповідно до державних соціальних стандартів з надання послуг з оздоровлення та відпочинку.
Згідно зі статтею 23 зазначеного Закону прийом дитини до дитячого закладу оздоровлення та відпочинку здійснюється за наявності путівки. Путівка до дитячого закладу оздоровлення та відпочинку - це документ, який засвідчує право дитини на отримання послуг з оздоровлення та відпочинку, умови перебування в такому закладі і визначає вартість та перелік послуг з оздоровлення та відпочинку для однієї дитини в конкретному закладі.
Проте всупереч зазначеним вимогам закону ОСОБА_3 суду не довела, що її діти перебували у відповідному закладі, який призначений для оздоровлення, відпочинку, розвитку дітей.
При цьому колегія суддів вважає, що подана ОСОБА_3 копія прибуткового касового ордеру № 15 від 20 червня 2019 року, із якого убачається, що ОСОБА_3 оплатила за проживання в готелі «Харизма» 5-ти осіб кошти в розмірі 19649,00 грн, не є належним і допустимим доказом на підтвердження того, що діти сторін в даній справі оздоровлювалися в цьому готелі.
В зазначеному прибутковому ордері взагалі не зазначано, що в цьому готелі проживали діти. Крім того, ОСОБА_3 не надала суду ні  санаторно-куротної карти на дітей, ні путівки, які виписані або призначені лікарем чи іншою уповноваженою особою. Крім того, як убачається із самого прибуткового касового ордеру №15, оплата була здійснена за проживання у готелі, а не за оздоровчі процедури, а також оплату у розмірі 19 649 грн здійснено за проживання п`яти чоловік, у той час, як позивач та відповідач мають двох спільних дітей. 
Що стосується вимоги щодо витрат на проїзд дітей до місця оздоровлення, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у її задоволенні, оскільки матеріали справи, всупереч статтям 77-79 ЦПК України, не містять належних та допустимих доказів понесення ОСОБА_3 таких витрат.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 із-за порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи слід змінити, стягнувши із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3   половину понесених витрат на придбання медикаментів в розмірі 1380,56 грн. В решті рішення суду слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2020 року в даній справі в частині задоволення зустрічного позову змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 1380,56 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді