П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
25 травня 2020року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 756/11210/18
Провадження: № 22-ц/824/6667/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Оболонського районного міста Києва від 04 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Майбоженко А.М., 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат,
 
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2018 року  ОСОБА_2  звернуласьдо суду із  вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 серпня 1997 року між нею та   ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, який у липні 2012 року було розірвано.Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та перебуваєна її утриманні. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 750 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 24.11.2015 року і до повноліття дитини.Зазначала, що розмір аліментів,призначений за рішенням суду, на сьогоднішній час є меншим ніж гарантований законом мінімум та не є достатнім для утримання дитини. Посилаючись також на зростання цін та потреби дитини, вважала, що відповідач за своїм матеріальним станом має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, а саме - 3000 грн щомісячно.Окрім того, посилалась на те, що син навчається на економічному факультеті денної форми навчання Київського національного університету ім. Т.Г.Шевченка, навчання проводиться на контрактній основі (строк навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 рік), загальна вартість навчання становить 133 720 грн. За перший рік навчання нею, ОСОБА_2 , булосплачено 33 430 грн, а також додатково сплачено послуги банку з приводу оплати навчання 334,30 грн.Вважала, що батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину та компенсувати їй половину понесених витрат за навчання сина, а саме 16 882,15 грн ( 33 764,30 грн : 2) За таких підстав просила суд збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року, з 750 грн до 3000 грн щомісячно, з їх подальшою індексацією починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути половину понесених нею додаткових витрат за навчання дитини.
Рішенням Оболонського районного міста Києва від 04 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати, понесені на навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 16 882,15 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 12 березня 2020 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,  просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове про відмову в позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оплата навчання у вищому навчальному закладі не відноситься до додаткових витрат, про що зазначив Верховний Суд України у постанові від 29.01.2018 року у справі 622/373/16-ц. Окрім того вказував, що суд першої інстанції залишив поза увагою  те, що він, ОСОБА_1 , на даний момент офіційно не працевлаштований та має нерегулярний дохід, має на утриманні двох малолітніх дітей від іншого шлюбу та дружину. Також суд першої інстанції припустився помилки при визначенні розміру судового збору в порушення вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 березня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України. 
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 360 ЦПК України  ОСОБА_2 не скористалась.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимого щодо стягнення фактично понесених додаткових витрат на дитину, в іншій частині судове рішення не переглядається.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 09 серпня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
23 липня 2012 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26 квітня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 750 грн, щомісячно, починаючи стягнення з 24.11.2015 року і до повноліття дитини.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2   частково, суд першої інстанції виходив із  того, що отримання вищої освіти за сприянням у цьому обох з батьків відповідає найкращим інтересам дитини і ці інтереси мають першочергове значення для суду, а тому суд вважав за необхідне віднести витрати на оплату першого року навчання у вищому навчальному закладі дитини ОСОБА_4 до складу додаткових витрат, пов`язаних з особливими обставинами, зокрема тим, що відповідачем не забезпечено належного утримання свого старшого сина, який проживає з матір`ю, сплачувані ним аліменти значно нижчі за той розмір, що гарантований державою в якості мінімального розміру аліментів.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, ці витрати мають покриватися за рахунок аліментів.
Аналогічних висновків дійшов іВерховний Суд  в постановах від 28 лютого 2019 року у справі № 466/532/16-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц, 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18 та від 01 квітня 2020 року  у справі № 521/16268/18.
Отже, ураховуючи положення статей 180, 181, 185 СК України, суд першоїінстанції дійшов неправильного висновку про стягнення половини сплачених  позивачем коштів на навчання дитини, оскільки такі витрати не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, а існування особливих обставин, які зумовлюють відповідні додаткові витрати позивачем не наведено та не доведено.
Окрім того слід зазначити, що згідно статтею 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно (ч. 1 ст. 157 СК України). 
Та обставина, що  ОСОБА_2 не погоджувала з відповідачем витрати, пов`язані з укладенням договору про надання освітньої послуги (навчання), зокрема, розмір цих витрат та їх необхідність позивачкою не спростована.
Так, вказана норма не має імперативного характеру, проте таке погодження є необхідним для обох сторін для вирішення питання щодо можливості чи неможливості нести такі витрати, доцільності та ін. 
ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову зазначав, що його матеріальний та сімейний стан не дозволяє йому сплачувати заявлені позивачкою суми, оскільки він перебуває в іншому шлюбі, в якому має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, не працевлаштований, окрім того, має заборгованість перед органами ДФС. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 67-76).
 Колегія суддів, зважаючи на здоровий фізичний стан відповідача, відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати тапрацевлаштування та  з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, вважає такі посилання не прийнятними, оскільки забезпечення належного рівня життя своїх дітей є обов`язком батька. 
Зважаючи на те, що  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув повноліття та продовжує навчання, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу її право, передбачене статтею 199 ЦК України.
У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185  СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання), та наявність правових підстав для застосування даної норми з урахуванням матеріального стану відповідача у цій справі не встановлено.
Статтею 199 Сімейного кодексу України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до  уваги насамперед можливість надання утримання другим із батьків. Правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з  утримання неповнолітніх дітей, регулюються самостійними нормами матеріального права, якими цей обов`язок установлений щодо обох батьків, і залежить від  можливості надавати матеріальну допомогу.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Ураховуючи викладене рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення фактично понесених додаткових витратах на дитину підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в цих позовних вимогах.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як убачається із матеріалів справи, відповідачем  за подання апеляційної скарги судовий збір сплачено у розмірі 1152,60 грн.
Згідно з ч. 7 ст.141 ЦПК України,   якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільнено від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже,зв`язку з відмовою у задоволенні позову сплачений скаржником судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грнпідлягає поверненню останньому із Державного бюджету України.
 
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Оболонського районного міста Києва від 04 лютого 2020 рокув частині позовних вимог про стягнення понесених додаткових  витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.
Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги згідно квитанції № 0.0.1645811101.1 від 12.03.2020 року у розмірі 1152,60 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн 60 коп у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                   Т.О. Невідома
 
Судді                                                                                               Д.Р. Гаращенко
 
                                                                                                         А.А. Пікуль