ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 р.	Справа № 480/2598/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року (головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець) по справі № 480/2598/19
за позовом        ОСОБА_1  
до       Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених  позовних вимог просив:
- визнати протиправними дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, які полягали у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років до заробітної плати за період з 03.07.2003 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів", виходячи із загальної суми щомісячного заробітку;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :
- за період з 03.07.2003 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно набавку за вислугу років в розмірі, визначеному частиною ч. 4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів", з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавок за виконання особливо важливої роботи, різниці окладу, президентської надбавки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань;
-  за період з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно заробітну плату за час щорічної основної та додаткової відпустки, компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;
-  індексацію відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час щорічної та додаткової відпустки, компенсації за невикористані щорічну та додаткову відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно;
-  компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 позов задоволено.
Визнано протиправними дії та бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, які полягали у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років до заробітної плати за період з 03.07.2003 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно у відповідності до частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів", виходячи із загальної суми щомісячного заробітку.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 03.07.2003 по 31.12.2005 включно, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно та за період з 22.05.2008 по 31.12.2011 включно: набавку за вислугу років в розмірі, визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України "Про статус суддів", з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, надбавок за виконання особливо важливої роботи, різниці окладу, президентської надбавки, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань; заробітну плату за час щорічної основної та додаткової відпустки, компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди; індексацію відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час щорічної та додаткової відпустки, компенсації за невикористані щорічну та додаткову відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно;
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області надати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення  щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 липня 2019 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2007 грн.
Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, неповне з`ясування судом обставин справи. 
Зазначає, що  надбавка за вислугу років ОСОБА_1  нарахована і виплачувалась з урахуванням ч. 1 ст. 123 Закону України «Про судоустрій України», ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», Бюджетного Кодексу, Законів України «Про державний бюджет України» (на відповідні роки), «Про оплату праці», відповідно до затвердженого фонду заробітної плати та в межах кошторису, а не виключно Законом України «Про статус суддів».  Висновки суду про зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років позивачу виключно в розмірі визначеному ч.4 ст.44 Закону № 2863 є необґрунтованими,  оскільки всі зазначені судом види виплат не є складовими заробітної плати судді. Надбавка за вислугу років позивачу виплачена в розмірах, визначених діючим на спірний період законодавством, з урахуванням бюджетних коштів.
Судом не враховано, що згідно чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства України, премія не відносилась до обов`язкових виплат, на відміну від надбавки за вислугу років та нараховувалася лише у випадку залишку коштів фонду економії оплати праці в межах кошторисних призначень після нарахування обов`язкових виплат, а тому не мала враховуватися при нарахуванні надбавки. Вказує, що під час перебування у відпустці позивач заробітну плату не отримував, а тому  надбавка за вислугу років не може бути перерахована.
Вказує про безпідставність зобов`язання судом відповідача провести індексацію на перераховану надбавку за вислугу років, оскільки індексація не є видом заробітку та при нарахуванні (перерахунку) щомісячної доплати за вислугу років індексація не враховується.
Також вказує на помилковість висновків суду щодо проведення компенсації втрати частини доходів, оскільки остання проводиться у разі затримки нарахованих, але не виплачених доходів громадян, проте заборгованості перед позивачем по його нарахованій але не виплаченій заробітній платі відповідач не має.
Крім того зазначає, що судом першої інстанції вирішено позовні вимоги, які  відкликані позивачем, а саме про зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 липня 2019 року. 
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що з 03.07.2003 до 29.08.2017р. позивач обіймав посаду судді, звільнений у зв`язку з поданням заяви про відставку,  що підтверджується  Указом Президента України від 12.06.2003 №525/2003 ,  наказом Голови Глухівського міського суду №15 від 03.07.2003, Рішенням Вищої ради правосуддя №2551/0/15-17 від 29.08.2017 (а.с. 7)
Відповідно до розрахункових листів за період з 03.07.2003 по 31.12.2011 позивачу нараховувалася та виплачувалася суддівська винагорода , виходячи із наступних складових :
- з 03.07.2003 по 31.12.2003 - посадовий оклад, надбавка (оклад + клас), за вислугу років ДС, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, компенсація відпустки, щомісячна премія, премія до свят, премія за підсумками року;
- з 01.01.2004 по 31.12.2004 - посадовий оклад, надбавка за вислугу років, кваліфікаційний клас, додатковий посадовий оклад, президентська надбавка (50%), допомога на оздоровлення, щорічна відпустка, додаткова відпустка, інші нарахування, щомісячна премія, премія до свят, індексація доходу;
- з 01.01.2005 по 31.12.2005 - посадовий оклад, надбавка (оклад + клас), надбавка за клас, президентська надбавка (50%), вислуга років судді, щорічна відпустка, допомога на оздоровлення, лікарняний підприємство, компенсація відпустки, середньомісячна допомога, щомісячна премія, премія до свят, індексація доходу;
- з 01.01.2007 по 31.12.2007 - посадовий оклад, надбавка за вислугу років, за клас, додатковий посадовий оклад, щорічна відпустка, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, лікарняний підприємство, компенсація відпустки, премія від посадового окладу, премія до свят, відрядження, індексація доходу;
- з 01.01.2008 по 31.12.2008 - посадовий оклад, надбавка (оклад + клас), надбавка за клас, вислуга суддів 2008, додатковий посадовий оклад, щорічна відпустка, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, лікарняний соцстрах, лікарняний підприємство, компенсація відпустки, відрядження, премія (оклад + клас), премія до свят, премія від посадового окладу, індексація доходу;
- з 01.01.2009 по 31.12.2010 - посадовий оклад, надбавка (оклад + клас), надбавка за клас, вислуга суддів 2008, додатковий посадовий оклад, щорічна відпустка, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, компенсація відпустки, відрядження, премія (оклад + клас), премія до свят, індексація доходу;
- з 01.01.2011 по 31.12.2011 - посадовий оклад, надбавка (оклад + клас), надбавка за клас, вислуга суддів 2008, середньомісячна допомога, щорічна відпустка, додаткова відпустка, лікарняний підприємство, компенсація відпустки, премія (оклад + клас),  індексація доходу (а.с. 46-54).
Надбавка за вислугу років розраховувалась виходячи із наступних складових:
- з 03.07.2003 по 30.11.2003 - 20% від посадового окладу;
- з 01.12.2003 по 31.12.2003 - 20% від посадового окладу з урахуванням президентської надбавки; 
- з 01.01.2004 по 30.04.2005 - 20% від посадового окладу з урахуванням кваліфікаційного класу та президентської надбавки; 
- з 01.05.2005 по 31.12.2005 - 20% від посадового окладу з урахуванням кваліфікаційного класу, президентської надбавки та надбавки за особливо важливу роботу; 
з 01.01.2007  по 11.01.2008 - 20 % від посадового окладу з урахуванням кваліфікаційного класу;
- з 12.01.2008 по 31.12.2011 - 25% від посадового окладу з урахуванням кваліфікаційного класу, що підтверджується довідкою - розшифровкою до розрахункових листів (а.с. 83-84).
Позивач, вважаючи, що у порушення вимог закону на день його звільнення не виплачено суддівська винагорода в повному обсязі відповідно до вимог Закону "Про статус суддів" звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив  з  протиправності дій відповідача в частині нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років за спірний період. Також зобов`язав відповідача надати довідку про суддівську винагороду.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися  Конституції України   та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.
Відповідно до ч. 1ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року за № 2862-XII, який втратив чинність 01.01.2012 року (далі - Закон № 2862-XII), заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
Згідно ч. 4 ст. 44 Закону № 2862-XII суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Згідно ч. 1 ст. 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від  02.06.2016  №      1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) фінансування всіх судів України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Судом встановлено, що надбавка за вислугу років за періоди роботи позивача з 03.07.2003 до 31.12.2005, з 01.01.2007 до 31.12.2007 та з 22.05.2008 до 31.12.2011 нараховувалася у відсотках лише від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас та президентської надбавки, без урахування інших складових.
Колегія суддів зазначає, що Законами України «Про Державний бюджет України» (за 2003-2005 рр.) не встановлювалися обмеження щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям.
Отже в цей період надбавка за вислугу років мала нараховуватися відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ.
Статтею 113 Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (далі - Закон № 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону № 2862-ХІІ, від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Проте, Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» були відсутні обмеження щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям.
Таким чином, з 01 січня 2007 року вищезгадана надбавка мала нараховуватися відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ.
Згідно підпункту «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI) були внесені відповідні зміни до Закону № 2862-ХІІ. Зокрема, в абзаці другому частини четвертої статті 44 Закону № 2862 слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».
Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (далі - Рішення № 10-рп/2008) Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, у тому числі й пункту 61 розділу ІІ Закону № 107-VI щодо внесення зазначених вище змін.
Таким чином, з 1 січня до 22 травня 2008 року (дати винесення Рішення № 10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року № 19 «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 (яка набрала чинності з 1 березня 2008 року) останню доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.
Отже, після 22 травня 2008 року, тобто з часу ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - Закон № 2862-XII та Постанова № 865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.
Разом з тим, виходячи із визначених у ч.3 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вірним є висновок суду першої інстанції, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22 травня 2008 року - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - слід застосовувати положення Закону № 2862-XII, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - Постанову № 865.
Законами про Державний бюджет України на 2003, 2004, 2005, 2007, 2009, 2010, 2011 роки не встановлювалися обмеження щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям, як це було зроблено підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 107-VI).
Згідно ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).
Тому, виходячи із визначених у ч. 3 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами вимоги позивача про нарахування і виплату надбавки за вислугу років з 03.07.2003 до 31.12.2005, з 01.01.2007 до 31.12.2007 та з 22.05.2008 до 31.12.2011 та грошового утримання за період з 03.07.2003 до 31.12.2005, 01.01.2007 до 31.12.2007 та з 22.05.2008 до 31.12.2011, розрахувавши надбавку за вислугу років у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку та виплатити недоплачену різницю перерахованої суми, є обґрунтованими. 
Зазначені правові висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 816/301/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 821/481/18 .
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що оскільки позивачу не було включено до суддівської винагороди, з якої нараховувалася надбавка за вислугу років відсотки від загальної суми щомісячного заробітку, чим суттєво зменшено розмір його заробітної плати і грошового утримання, то позовні вимоги в частині зобов`язання нарахувати позивачу доплату за вислугу років за періоди з 03.07.2003 до 31.12.2005, 01.01.2007 до 31.12.2007 та з 22.05.2008 до 31.12.2011 у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, що надбавка за вислугу років ОСОБА_1 мала нараховуватись і виплачуватись з урахуванням ч. 1 ст. 123 Закону України «Про судоустрій України», ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів», у відповідності до Бюджетного Кодексу, Законів України «Про державний бюджет України» (на відповідні роки), «Про оплату праці», відповідно до затвердженого фонду заробітної плати та в межах кошторису, а не виключно Законом України «Про статус суддів» спростовуються наведеним вище обґрунтуванням.
Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для включення до загального щомісячного заробітку позивача суму виплаченого йому додаткового посадового окладу та  нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період роботи з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно за час щорічної основної та додаткової відпустки колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ суддям   надається   щорічна   відпустка  тривалістю  30 робочих днів з наданням  додаткового  посадового  окладу.  Суддям, які мають  стаж  роботи  понад  10  років,   надається   додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15  календарних  днів.
Відповідно до п.п.2 п.2-1 Постанови № 865 у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до ч. 5 ст. 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.
Редакція зазначеного пункту не змінювалась до 31.12.2011 року (до закінчення спірного періоду).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від заробітної плати судді.
В Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 (справа №1-18/2013) зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. Вищезазначене свідчить, що заробітна плата за час відпустки, компенсація за невикористану відпустку, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, які входять до складових заробітної плати, підлягають перерахунку за період 2004 - 2011 років у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення їх перерахунку.
Таким чином, у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення перерахунку сум, які входять до складових заробітної плати, перерахунку підлягають також суми, які були обраховані на основі зазначених вище складових.
Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для перерахунку та виплати за період з 03.07.2003 р. до 31.12.2011 р. включно заробітної плати позивачу за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань із врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для нарахування індексації та компенсації втрати частини доходів.
Згідно зі ст.95 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата підлягає індексації у порядку, встановленому законодавством. 
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-111 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковим для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
При цьому, за змістом ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення - встановлений законами й іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Статтями 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до ст.ст. 33 - 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством, а компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
У  Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. При цьому, зі змісту статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Зазначені правові висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 816/301/16.
Статтею 148 Закону №2543-VІ визначено, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади, отже на неї покладено обов`язок по здійсненню заходів щодо матеріального забезпечення суддів відповідно до законодавства.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки відповідачем не в повному обсязі було нараховано і виплачено позивачу заробітну плату, то на суму недоплаченої надбавки за вислугу років і недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, компенсації за невикористані щорічну основну та додаткову відпустку, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за період роботи з 03.07.2003 по 31.12.2011 включно, має бути проведено індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та виплачено компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цій частині вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну правову оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.
Щодо доводів апеляційної скарги про вирішення судом позовних вимог , які не були заявлені позивачем, а саме зобов`язання відповідача надати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 липня 2019 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2007 грн.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив, зокрема, зобов`язати відповідача надати позивачу довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 липня 2019 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2007 грн, який в подальшому судом було залишено без руху. 
На виконання вимог суду, після усунення недоліків ОСОБА_1 подав уточнений позов, в якому відсутня зазначена позовна вимога.
Проте суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував уточнений позов, у зв`язку з чим помилково вирішив позовну вимогу, яка не була заявлена та безпідставно вийшов за межі позовних вимог, а отже в цій частині рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції  частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині  рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 317,  321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області  задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року по справі № 480/2598/19  скасувати в частині зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області надати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення  щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 липня 2019 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2007 грн.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 по справі № 480/2598/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  30.04.2020 року