ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №577/200/20 
Номер провадження 22-ц/816/863/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2020 року в складі судді Гетьмана В.В., ухваленого у м. Конотоп, повний текст якого складений 12 лютого 2020 року,

                                                       В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2009 року до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської  області від 15 жовтня 2009 року на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею віку повноліття на 1/5  частину усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею віку повноліття.
Відкликано виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з судовим рішенням від 12 лютого 2020 року, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
При цьому, ОСОБА_1 вказав на те, що суд безпідставно не взяв до уваги доказів про наявність у нього хвороби, яких не спростовувала відповідачка та тієї обставини, що третя особа у справі ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Крім того, позивач зазначив, що за ст. 183 СК України аліменти на утримання двох дітей сплачуються у розмірі 1/3 частини заробітку, тобто по 1/6 частині на кожну дитини, але суд стягнув аліменти в більшому розмірі, а саме: в розмірі 1/5 частини усіх видів доходу (заробітку).

Відповідачка  ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу та позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та зменшуючи розмір стягнутих з нього аліментів до 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, які стягуються на користь відповідачки на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт зміни свого матеріального стану, оскільки на момент ухвалення судового рішення від 15 жовтня 2009 року він був працевлаштований, а на час розгляду даної справи він став безробітним.  При цьому суд врахував працездатний вік позивача, інфляційні процеси, а також обов`язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 жовтня 2009 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 жовтня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3 - 4). 
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 25 січня 2007 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). 
Відповідно до даних трудової книжки позивача 01 жовтня 2018 року його було звільнено з роботи за угодою сторін (а.с.11 - 13).
З 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Конотопському МРЦЗ як безробітний, що підтверджується відповідною довідкою від 02 листопада 2018 року за № 5051 (а.с.14). 
Звертаючись із даним позовом про зменшення розміру аліментів до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), позивач вказував на ту обставину, що його матеріальне становище погіршилось порівняно із часом ухвалення рішення суду від 15 жовтня 2009 року у зв`язку з тим, що він не працює та перебуває на обліку як безробітний.

У ч. 1 ст. 192 СК України йдеться про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Виходячи з наданих роз`яснень у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Таким чином, нормами СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки матеріальне становище позивача дещо погіршилось порівняно із часом ухвалення рішення суду від 15 жовтня 2009 року. Зокрема, позивач довів належними та допустимими доказами ту обставину, що на час звернення до суду з даним позовом він перебував на обліку в міському центрі зайнятості як безробітний, що є підставою для перегляду розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та їх зменшення до 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги позивача про те, що місцевий суд в повній мірі не з`ясував обставин справи, а саме: не взяв до уваги доказів про погіршення стану його здоров`я не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини. Зокрема, з медичних довідок на а.с. 76 – 83 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на « ОСОБА_11 » обліку з приводу закритої черепно – мозкової травми, отриманої у 1991 року і він періодично проходить лікування в умовах стаціонару. Разом з тим, із вказаних доказів не вбачається наявності у позивача інших хронічних захворювань, а наявність відповідних захворювань, про які йдеться у медичних довідках, не свідчить про погіршення стану здоров`я платника аліментів після ухвалення рішення суду від 15 жовтня 2009 року та про наявність додаткових витрат на лікування і придбання ліків.
Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що при зменшенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача суд допустив порушення ст.ст. 182, 183 СК України, якими регулюються питання врахування обставин при визначенні розміру аліментів та їх визначення у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Зокрема, встановивши обставини стосовно погіршення матеріального стану позивача, на думку колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та зменшення розміру аліментів до 1/5 частини доходу (заробітку). При цьому, колегія суддів вважає, що  вирішуючи заявлені вимоги місцевий суд врахував потреби дитини відповідного віку, наявність на утриманні платника аліментів неповнолітньої дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від іншого шлюбу, працездатний вік позивача та обов`язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину.
До того ж, колегія суддів враховує і ту обставину, що позивач не довів належними та допустимими доказами того факту, що зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/5 частини доходу вплине на спроможність ОСОБА_1 сплачувати аліменти на користь іншої дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посилання позивача на хворобу матері ОСОБА_13 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з виписки із історії її хвороби за № 5515 вбачається, що ОСОБА_13 працює старшою медичною сестрою в приймальному відділенні  в КЗ «КЦРЛ ім.ак. М.Давидова» (а.с. 44), а матеріали даної справи не містять доказів її непрацездатності на день ухвалення оскарженого рішення та її потребу в матеріальній допомозі з боку повнолітнього сина.
Також не заслуговують на увагу колегії суддів і посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на можливість апеляційного суду вийти за межі доводів і вимог апеляційної скарги позивача та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки під час апеляційного перегляду даної справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які були б обов`язковою підставою для скасування оскарженого рішення суду або неправильне застосування норм матеріального права.
Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і про те, що третя особа ОСОБА_3 не заперечувала проти позову також не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог і не містять посилань на такі порушення, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги.
За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду, відповідно, без змін.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                                  
                                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                       С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді:                                                                                   О.І. Собина

                                                                                               Т.А. Левченко