Постанова 
Іменем України 
 
04 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 219/9768/15-к
провадження № 51-5239км19
 
Верховний Суд  колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого              ОСОБА_1 , 
суддів                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря 
судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                    ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 липня 2019 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої там само, раніше не судимої
засудженої за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 Кримінального кодексу України (далі – КК). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року  ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням обов`язків з бухгалтерського обліку, обліку товарно-матеріальних цінностей на підприємствах, установах, організаціях державної та комунальної власності на строк 2 роки. На підставі ст.79 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням на строк 1 рік.
 
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК та призначено покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі ст.ст. 12, 49 ч.5 ст.74 КК звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. 
За вироком суду, 29 серпня 2013 року ОСОБА_6 , яка була призначена 01 березня 2012 року на посаду головного бухгалтера Головного матеріально-технічного складу «Держаного підприємства «Донецька залізниця», (далі за текстом «ДП «Донецька залізниця»), використовуючи своє службове становище, з метою реалізації свого злочинного наміру, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на привласнення придбаних за рахунок «ДП «Донецька залізниця» комплектуючих деталей на комп`ютерну техніку, а саме модулів пам`яті DDR3 2 ГБ GoodRam (2048mb/10600/ GoodRam), 10600 мб/с, 1333 МГц, RET в кількості 5 шт. загальною вартістю 875,00 грн, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, погрожуючи звільненням, наказала диспетчеру складу ОСОБА_8 прийняти на прихід придбані зазначені вище модулі пам`яті без фактичної їх наявності та передачі.
Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, ОСОБА_6 власноруч підписала вимогу № 9/0560 від 05 вересня 2013 року на видачу модулів пам`яті DDR3 2 ГБ GoodRam (2048mb/10600/ GoodRam), 10600 мб/с, 1333 МГц, RET в кількості 5 шт. на загальну суму 875,00 грн., які фактично до складу не надходили та, маючи певні владні повноваження, погрожуючи звільненням, наказала інженеру програмісту складу ОСОБА_9 підписати цю вимогу на отримання вищевказаних деталей без їх наявності і фактичного отримання та підписати акт про установку нових й списання старих деталей.
Таким чином, ОСОБА_6 своїми діями обернула вищевказані придбані деталі, а саме: модулі пам`яті DDR3 2 ГБ GoodRam (2048mb/10600/ GoodRam), 10600 мб/с, 1333 МГц, RET в кількості 5 шт. на загальну суму 875,00 грн., на свою користь, тим самим заподіявши матеріальний збиток Головному матеріально-технічному складу ДП «Донецька залізниця» на вказану суму.
Крім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи на вказаній посаді, будучи службовою особою, 05 серпня 2013 року, знаходячись на своєму робочому місці у приміщенні Головного матеріально-технічного складу «ДП «Донецька залізниця», за адресою: вул. Космонавтів будинок 4, м. Артемівськ Донецької області, в порушення пунктів 2.1, 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 5.4 Положення про Головний матеріально-технічний склад «ДП «Донецька залізниця» та в пунктів 2.3, 2.5, 2.6, 2.7, 2.8 посадової інструкції головного бухгалтера складу, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на видачу службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, достовірно знаючи, що на Головному матеріально-технічному складі «ДП «Донецька залізниця» фактично не знаходяться комплектуючі деталі, а саме: модулі пам`яті DDR3 2 ГБ GoodRam (2048mb/10600/ GoodRam), 10600 мб/с, 1333 МГц, RET в кількості 5 шт. на загальну суму 875,00 грн. на комп`ютерну техніку, розуміючи що у вимогу № 9/0560 від 05 вересня 2013 року внесені завідомо неправдиві відомості щодо наявності вищевказаних комплектуючих деталей, затвердила своїм підписом вищевказану вимогу, чим надала їй всі необхідні реквізити офіційного документа та тим самим погодила видачу зі складу комплектуючих деталей на комп`ютери, які фактично до Головного матеріально-технічного складу ДП «Донецька залізниця» не надходили і на комп`ютери не встановлювались.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 липня 2019 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін. Виключено з резолютивної частини вироку при вирішенні питання про застосування ст.49, ч.5 ст.74 КК, посилання на «звільнення від відбування покарання».
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженої, не погоджуючись із судовими рішеннями у зв`язку із неповнотою досудового розслідування, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв?язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК. 
Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено стороні захисту у долучені до матеріалів кримінального провадження копії протоколу інвентаризації, Вказує, що вимогу на відпуск запчастин ОСОБА_9 . ОСОБА_6 не складала, ОСОБА_8 ніяких наказів не надавала, оскільки остання до складу бухгалтерії не входила.
Зазначає, що у допитаних свідків були підстави для обмови ОСОБА_6 , оскільки вони самі порушили свої посадові інструкції.
Посилається, що суд першої інстанції неповно виклав свідчення обвинуваченої, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у зв`язку із чим висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. 
Зазначає, що знаходження в кабінеті начальника ОСОБА_11 запчастини на комп`ютери свідчить, що ОСОБА_6 не привласнювала запасні частини на комп`ютерну техніку.
Звертає увагу, що з показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що головний бухгалтер ОСОБА_6 не була ініціатором закупівлі запасних частин на комп`ютерну техніку підприємства.
На касаційну скаргу прокурор прокуратури Донецької області подав письмові заперечення в яких зазначив, що судові рішення є законними та обґрунтованими,  а касаційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.
Зазначив, що засуджена не заперечувала, що отримала комплектуючи до комп`ютерів, однак вказала, що вони були передані на склад, проте ці показання спростовуються показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Вважає, що показання обвинуваченої, свідків та інші докази у кримінальному провадженні, які були досліджені судами, свідчать про те, що ОСОБА_6 будучи службовою особою, привласнила майно, яке належить ДП «Донецька залізниця» шляхом зловживання своїм службовим становищем та видала завідомо неправдивий офіційний документ.    
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст.433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не  було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не  погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи  виховного характеру. 
Згідно зі ст. 438 КПКпри здійсненні касаційного провадження Суд не уповноважений скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, а при формуванні своєї позиції виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
При перевірці кримінального провадження судом касаційної інстанції установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК та кваліфікацію її дій за цими нормами кримінального закону, судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку місцевого суду наведено докладні мотиви.
Зокрема, надано належну оцінку показанням самої засудженої та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Показання останніх, на думку суду, є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з іншими доказами у справі.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні зазначених злочинів підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду письмових доказів, а саме:протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 29 квітня 2015 року; наказом від 01 березня 2012 року №23/НОК-ос; посадовою інструкцією головного бухгалтера Головного матеріально – технічного складу ДП «Донецькій залізниця»; видатковою накладною №СН089382 від 29 серпня 2013 року; журналом реєстрації довіреностей складу за 2013 рік; прибутковим ордером №9/0548 від 29 серпня 2013 року; вимогою №9/0560 від 05 вересня 2013 року; витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців із зазначенням виду діяльності стосовно ОСОБА_12 ; випискою по розрахунковому рахунку Складу № НОМЕР_1 за період з 01 по 31 серпня 2013 року; оригіналами видаткової накладної №СН089382 від 29 серпня 2013 року, оригіналом довіреності № 487 від 22 серпня 2013 року на ОСОБА_6 , завіреними виписками банку по оплаті комплектуючих; актом від 05 вересня 2013 року про установку нових та списання старих комп`ютерних деталей; протоколом огляду від 17 вересня 2015 року; висновком судової почеркознавчої експертизи №99 від 25 червня 2015 року та №140 від 28 вересня 2015 року; статутом ДП «Донецька залізниця» затвердженого наказом Міністерства транспорту України №542 від 23 червня 2004 року; положенням про Головний матеріально-технічний склад ДП «Донецька залізниця»; наказом №62/ос (розпорядження) від 27 квітня 2010 року про прийняття на роботу ОСОБА_10 та його посадовою інструкцією, затвердженої начальником НХГ ДП «Донецька залізниця» від 03 квітня 2012 року; наказом №59/ос (розпорядження) про прийняття на роботу від 27 квітня 2010 року ОСОБА_9 та його посадовою інструкцією; протоколом огляду від 17 вересня 2015 року; висновком судової комп`ютерно-технічної експертизи №1/8-43 від 31 серпня 2017 року.       
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК, ретельно перевірив зазначені у скарзі доводи, аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі захисника, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими, при цьому належним чином умотивував своє рішення відповідно до вимог статті 419 цього Кодексу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зокрема, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який, проаналізувавши вирок місцевого суду та технічні записи судових засідань, зазначив, що  хоча у вироку показання обвинуваченої та свідків викладені не в повному обсязі (не дослівно), проте це не вплинуло на суть та обсяг наданих ними пояснень. Викладені у вироку показання не спотворюють та точно відображають показання допитаних осіб у судовому засіданні в суді першої інстанції. 
Твердження сторони захисту, що ОСОБА_6 не надавала наказів ОСОБА_8  підписувати вимогу на відпуск деталей, оскільки остання до складу бухгалтерії не входить, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді. 
Судом апеляційної інстанції розглянуто посилання захисника на те, що ОСОБА_6 , не виступала ініціатором закупівлі комплектуючих комп`ютерних деталей та надано належну оцінку, про те, що наявність у кабінеті ОСОБА_11 комп`ютерних деталей, не спростовує факт привласнення ОСОБА_6 саме модулів пам`яті.  
Твердження сторони захисту про перевірку лише 5 комп`ютерів, а не усіх комп`ютерів наявних у ДП «Донецька залізниця», у зв`язку із чим неможливо зробити висновок про встановлення чи не встановлення модулів пам`яті, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді, оскільки з пояснень самої обвинуваченої наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції, вказані модулі пам`яті та інші комп`ютерні комплектуючі встановлені на відповідні комп`ютери, які знаходяться безпосередньо у ДП «Донецька залізниця» за місцем розташування у м. Артемівськ, що також підтверджується документацією наданою обвинуваченою та на яку посилається захисник.
Крім того, клопотання засудженої ОСОБА_6 , у якому вона просила взяти до уваги копію протоколу інвентаризації у зв`язку із відсутністю останнього в матеріалах кримінального провадження, обґрунтовано не було прийнято як доказ, оскільки останні не були надані стороні обвинувачення під час відкриття матеріалів кримінального провадження, проте, оригінали цих документів, були виявлені та вилучені органами досудового розслідування, та долучені прокурором до матеріалів кримінального провадження під час розгляду справи у суді першої інстанції, про що зазначено у вироку. 
За таких обставин, колегія  суддів вважає, що Донецьким апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги захисника на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області доводи сторони захисту належним чином перевірено. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення, не вбачається.
З огляду на викладене доводи захисника є необґрунтованими, тому в задоволенні його касаційної скарги необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 липня 2019 року стосовно ОСОБА_6 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                         ОСОБА_3