ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2020 р.                                                                 Справа № 914/2624/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Матущак О.І.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», б/н та б/д
на рішення Господарського суду Львівської області від 11 лютого 2020 року (підписане 17.02.2020), суддя Сухович Ю.О.
у справі №914/2624/19
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», м. Київ
до відповідача Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця», м. Львів
про стягнення 35 986,19 грн.

в с т а н о в и в :
13 грудня 2019 року Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» про стягнення 35 986,19 грн., з яких: 30  077,08 грн. - сума виплаченого страхового відшкодування, 5  422,11 грн. - пеня та 487 грн. - 3% річних.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 11 лютого 2020 року у справі №914/2624/19 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» 30 077,08 грн. - страхового відшкодування, 5 422,11 грн. - пеня та 487 грн. - 3% річних.
Суд у рішенні встановив, що спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, здійснених у зв`язку з виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування, відтак, дійшов висновку, що спірні правовідносини регулюються положеннями ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування», враховуючи які, сума страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення 3% річних та пені суд послався на норми ч.2 ст.625 ЦК України та п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та визнав позов в цій частині обґрунтованим.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11 лютого 2020 року у справі №914/2624/19 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що винуватцем ДТП є ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Яворівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року, однак, із наданих відповідачу документів, а саме, при подачі повідомлення про пошкодження транспортного засобу і копії паспорта та ідентифікаційного номеру, вбачається, що дана особа з 12 січня 2010 року має прізвище ОСОБА_1. Крім цього, скаржник заперечує нарахування пені, оскільки між сторонами відсутні договірні стосунки та чинним законодавством стягнення пені у спірному випадку не передбачено.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/2624/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на рішення Господарського суду Львівської області від 11 лютого 2020 року.
Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
Ухвала суду від 23 квітня 2020 року отримана позивачем - 28 квітня 2020 року та відповідачем - 27 квітня 2020 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи від сторін до суду не надходило.
21 квітня 2020 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вих.№2331/07-11.18.2515 від 15.04.2020), в якому позивач просить суд рішення Господарського суду Львівської області від 11 лютого 2020 року у справі №914/2624/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що посвідчення водія ОСОБА_1 на момент вчинення нею ДТП було недійсним, а її цивільна відповідальність не застрахована. Також вважає безпідставними твердження скаржника про те, що ОСОБА_1 незаконно володіла транспортним засобом на момент вчинення ДТП, оскільки апелянт не надав суду доказів на підтвердження наведеного. Поряд з тим, позивач наголошує, що у відповідача не було повноважень на відстрочення прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, оскільки позивачем надано останньому всі необхідні документи, перелік яких визначено ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо пені наголошує, що таке право встановлено в ст.36.5 вказаного закону.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2018 року о 08 год. 20 хв. на 11 км + 150 м автомобільної дороги М-10 Львів-Краковець сталася дорожньо-транспортна пригода. Зокрема, водій ОСОБА_1 (місце проживання водія - АДРЕСА_1 ; посвідчення водія - НОМЕР_1 від 17 липня 2007 року) керуючи автомобілем Mercedes Benz, Е220 , номерний знак НОМЕР_3 кузов НОМЕР_4 , допустила зіткнення з автомобілем Skoda Fabia д/н НОМЕР_5 , що належить Представництву « Берлін Хемі /А.Менаріні Україна ГмбХ», в результаті чого вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження передньої лівої та центральної частини.
Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року у справі №460/5619/18 (провадження №3/460/3068/18) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та присуджено до стягнення з останньої 340 грн. штрафу в дохід держави. У постанові суду встановлено, що ОСОБА_1 визнала свою вину у вчиненні ДТП.
Автомобіль Skoda Fabia номерний знак НОМЕР_5 , що належить Представництву « Берлін Хемі /А.Менаріні Україна ГмбХ», на момент вчинення ДТП був застрахований за генеральним договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №207.17.000002, укладеним 29 листопада 2017 року з страховиком - ТДВ «Експрес Страхування».
Згідно з додатком №17 до вказаного договору та умов договору строк дії періоду страхування - з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року (30 днів), страхова сума 435 797 грн, франшиза 0 грн. До страхових випадків віднесено дорожньо-транспортну пригоду (п.5 Договору).
Як вбачається зі звіту №3500/18, складеного 11 грудня 2018 року оцінювачем Войтик Ярославом Михайловичем , вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Skoda Fabia реєстраційний номер НОМЕР_5 складає 32  834,60 грн.
Відповідно до рахунку-фактури №ГА-0001166 від 20 листопада 2018 року постачальника - ТОВ «Автомобільна компанія «Галич-Авто» вартість запасних частин для ремонту автомобіля Skoda Fabia становить 26 750,08 грн., а також згідно рахунку №8 від 20 листопада 2018 року, виставленого ПП Рижий Л.А. , вартість робіт та матеріалів для ремонту автомобіля Skoda Fabia становить 3 327 грн.
У відповідності до умов генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №207.17.000002 від 29 листопада 2017 року позивач (страховик) оплатив страхувальнику (Представництву «Берлін-Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ») вартість відновлюваного ремонту в сумі 30 077,08 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №ЦО00229 від 18 січня 2019 року на суму 26  750,08 грн. та №ЦО00230 від 18 січня 2019 року на суму 3  327 грн., копії яких знаходяться у матеріалах справи.
Поряд з тим, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Merсedes Benz, д/н НОМЕР_3 , який винний у вчиненні ДТП на момент такого вчинення була застрахована у ПрАТ «АСК «Скарбниця» на підставі полісу серія АК №8773611 від 04 червня 2018 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (строк дії з 05 червня 2018 року до 04 грудня 2018 року); страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 100  000 грн., франшиза - 0 грн.
14 лютого 2019 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулось до ПрАТ «АСК «Скарбниця» із заявою (вих.№899/11.18.2515 від 14.02.2019) про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) в сумі 30  077,08 грн.
У відповідь на вказану заяву ПрАТ «АСК «Скарбниця» листом (вих.№75 від 13.03.2019) повідомило, що звернулося із запитом до Яворівського районного суду Львівської області для отримання належним чином засвідчену копію постанови у справі №460/5619/18, у зв`язку з чим призупинила розгляд справи до отримання відповіді з районного суду.
У грудні 2019 року ТзДВ «Експрес Страхування» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ПрАТ «АСК «Скарбниця» 35 986,19 грн., з яких: 30  077,08 грн. - сума виплаченого страхового відшкодування, 5  422,11 грн. - пеня, та 487 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Вказана норма кореспондується з положеннями ст.979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п.3 ч.1 ст.20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст.9 ЗУ «Про страхування»).
Відповідно до ч.1 ст.25 ЗУ «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.
Згідно з ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.  
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.
Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик.
Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст.988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання  і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування.
Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі є суброгацією, основною характерною ознакою якої є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким, було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Поряд з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно з ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ст.3 якого, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно з ст.5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.6 вказаного вище Закону).
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).
Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Судом встановлено, що позивач (як особа, яка має право на виплату страхового відшкодування у відповідності до ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування») звернувся з позовом до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п.36.1 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Враховуючи положення п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Як встановлено судом вище, ДТП за участю автомобілів Mercedes Benz, Е220, номерний знак НОМЕР_3 та Skoda Fabia д/н НОМЕР_5 , 14 листопада 2018 року о 08 год. 20 хв. на 11 км + 150 м автомобільної дороги М-10 Львів-Краковець сталася з вини водія Mercedes Benz - ОСОБА_1 (місце проживання водія - АДРЕСА_1 ; посвідчення водія - НОМЕР_1 від 17 липня 2007 року), що підтверджується постановою Яворівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року у справі №460/5619/18 (провадження №3/460/3068/18), якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 визнала свою вину.
Відповідно до п.1.4 ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Судом встановлено, що на момент вчинення ДТП, водій автомобіля Mercedes-Benz, Е220, номерний знак КВО268 користувався ним на підставі довіреності від 23 листопада 2017 року, виданої строком на 3 роки, копія якої знаходиться у матеріалах справи, відтак, на законних підставах володів транспортним засобом та є особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі полісу серія АК №8773611 від 04 червня 2018 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Щодо прізвища винної у ДТП особи, колегія суддів, дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності, дійшла висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є однією фізичною особою, що підтверджується доказами, які знаходяться у матеріалах справи, зокрема, копією паспорту громадянина України (арк. справи 71), а також іншими особистими даними, що зафіксовані, в тому числі і у довідці Управління патрульної поліції у місті Києві про ДТП від 14 листопада 2018 року. Суд враховує ту обставину, що на момент ДТП водій  Mercedes-Benz - ОСОБА_1 пред`явила посвідчення водія НОМЕР_1 від 17 липня 2007 року, в той час як паспорт громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 видано 12 січня 2010 року . Поряд з тим, у вказаному документі міститься відмітка про державну реєстрацію шлюбу з громадянином ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Доказів протилежного відповідач суду не надав. Разом з цим, посилання останнього на те, що водій - ОСОБА_1 не здійснила заміну посвідчення водія, у зв`язку із зміною прізвища, не спростовує факту ДТП і вини останньої та не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Суд встановив, що позивачем подано відповідачу всі необхідні документи, що передбачені п.35.2 ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для виплати страхового відшкодування (заява вих.№899/11.18.2515 від 14 лютого 2019 року).
Щодо розміру відшкодування, то такий підтверджено даними звіту №3500/18, складеного 11 грудня 2018 року оцінювачем Войтик Ярославом Михайловичем , згідно з яким вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Skoda Fabia реєстраційний номер НОМЕР_5 складає 32 834,60 грн., а також рахунком-фактурою №ГА-0001166 від 20 листопада 2018 року ТОВ «Автомобільна компанія «Галич-Авто», згідно якого вартість запасних частин для ремонту вказаного автомобіля становить 26 750,08 грн., та рахунком №8 від 20 листопада 2018 року, виставленого ПП Рижий Л.А. , відповідно до якого вартість робіт та матеріалів становить 3 327 грн. (разом - 30  077,08 грн.). Вказана сума сплачена позивачем як страховиком за договором добровільного страхування, що підтверджується платіжними дорученнями №ЦО00229 від 18 січня 2019 року на суму 26  750,08 грн. та №ЦО00230 від 18 січня 2019 року на суму 3  327 грн., копії яких знаходяться у матеріалах справи.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення 30  077,08 грн. - виплаченого страхового відшкодування є обґрунтованою та підставною.
Щодо вимоги про стягнення 3% річних та пені, колегія суддів зазначає наступне:
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 992 ЦК України визначено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Сплата пені у спірному випадку передбачена законом, а саме: п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 487 грн. - 3% річних та 5 422,11 грн. - пені.
При цьому, колегія суддів відхиляє посилання скаржника, що сплата пені позивачу чинним законодавством не передбачено, оскільки позивач є «особою, яка має право на отримання відшкодування» в розумінні ч.36.5 ст.36 вказаного вище Закону. Позивач, як страховик за договором добровільного страхування, набув право вимоги на підставі ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування» щодо виплати страхового відшкодування, до страховика, у якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, відтак і має право на отримання пені у відповідності до п.36.5 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відтак, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,
постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 11 лютого 2020 року у справі №914/2624/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» - без задоволення.
Матеріали справи №914/2624/19 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Матущак О.І.