КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД                                       
                                                                                03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А

Справа № 755/12265/17                                                                                                Головуючий у 1 інстанції - Савлук Т.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1394/2020                                                             Доповідач  -  Мараєва Н.Є.     
                                               
                                                       ПОСТАНОВА 
                                                   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
9.06.2020 р. Київський Апеляційний  суд    в складі  суддів судової  палати з розгляду 
цивільних  справ :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів -  Заришняк Г.М., Рубан С.М.
При секретарі - Гаврюшенко К.О.
Розглянули у відкритому  судовому  засіданні  в  приміщенні Київського апеляційного
суду  в порядку спрощеного позовного провадження 
Цивільну справу за апеляційною скаргою 
        представника Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року
в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український 
міжнародний  банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах 
малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , 
3-особа Служба у справах дітей Дніпровської у місті Києві державної адміністрації
        про виселення.
Заслухавши  доповідь  судді Мараєвої Н.Є.,  пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши  
матеріали   справи, обговоривши  доводи  апеляційної  скарги, колегія суддів,-
                                                             В с т а н о в и л а :
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 3-особа Служба у справах дітей Дніпровської у місті Києві державної адміністрації  про виселення.
В апеляційній скарзі представник АТ «Перший український міжнародний банк» просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «ПУМБ» задовольнити, стягнути з відповідачів пропорційно судові витрати, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема,  що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна  скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 18 грудня 2007  між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5932816 від 18 грудня 2007 р. про надання позичальнику кредит у розмірі 140 000,00 дол. США.
Також, 18 грудня 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк», та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 5932825, зареєстрований в реєстрі під № 4762, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М.
За умовами п.1.1.1. договору іпотеки, укладаючи цей договір, іпотекодавець попередньо безвідклично погоджується забезпечувати виконання основного зобов`язання у випадку заміни боржника за кредитним договором, незалежно від підстав такої зміни, в тому числі, але не виключно, у випадку заміни боржника за кредитним договором, що пов`язана із смертю такого боржника або оголошенням його померлим в порядку визначеному чинним законодавством України.
Відповідно до п.1.2. Договору іпотеки, іпотекодержатель з метою забезпечення повного виконання основного зобов`язання, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає іпотеку на умовах, визначених у цьому договорі, нерухоме майно, опис якого наведено у п. 1.2.1. цього договору.
Відповідно до п.1.2.1.1. Договору іпотеки, предметом іпотеки за цим договором є трикімнатна квартира, загальна площа 57,00 кв.м., житлова площа: 39,70 кв.м,  місцезнаходження предмету іпотеки АДРЕСА_1 .
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 27 квітня 2017 року, вбачається, що на підставі рішення приватного нотаріуса Кобелєвої Алли Михайлівни Київського міського нотаріального округу проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за суб`єктом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк».
Виходячи з характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами спору на підставі іпотечного договору, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був погоджений сторонами в іпотечному договорі від 18 грудня 2007 року.
Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.п. 4.2, 4.3 Договору іпотеки). 
Відповідно до п.2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно  якого  іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 
Згідно ч.1, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно ч.1 та 3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом  позасудового врегулювання на підставі договору. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.
Згідно ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 
Таким чином, передбачений вищевказаною нормою договір про задоволення вимог іпотекодеожателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, повинні відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п`ятої Цивільного кодексу України. 
При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».
Виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Згідно  ст.392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Таким  чином, суд першої інстанції правильно вважав, що виходячи із змісту  статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України, - законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а  саме : судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, і позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. 
Згідно ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою  для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. 
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі №6-1851цс15 та від 14.09.2016 року у справі № 6-1219 цс16.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано державним реєстратором на підставі Договору іпотеки. 
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  
Постановлюючи рішення  суд першої  інстанції виходив з того, що позивачем  не надано  належних доказів  на підтвердження того, що на момент проведення державної реєстрації та виникнення у ЗАТ «ПУМБ» права власності на  спірну  квартиру АДРЕСА_2 , яка є предметом  іпотеки,  в порядку  звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, був наявнийдоговір про задоволення вимог іпотекодержателя укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем, тому відсутні докази щодо підстави набуття ПАТ «ПУМБ» права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
Так, ПАТ «Перший український міжнародний  банк» звернувся до суду із  цим позовом до відповідачки до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як до колишнього власника майна, що перебувало в іпотеці,  про  виселення з квартири АДРЕСА_2 , посилаючись на ст.ст.316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, якими регулюється захист прав власника.
Оцінивши надані суду докази, суд  правильно дійшов  висновку, що  позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідачі, після набуття позивачем права власності на квартиру, попереджалися про виселення із  спірної квартири у встановленому  законом  порядку, та (або) в добровільному порядку відповідачка звільнила квартиру, відсутні інші докази, які мали б підтвердити факт проживання відповідачів в квартирі, що є предметом доказування при вирішенні спору про виселення особи із  житлового приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч.2 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов  висновку щодо  відсутності  підстав для  задоволення  позову.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування  не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом  повно  з`ясовано  обставини  справи, дана належна оцінка доказам. 
Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.  
Підстав для скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368,  374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
                                                        П о с т а н о в и л а :   
Апеляційну скаргупредставника АТ «Перший український міжнародний банк» -  залишити без задоволення,  а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року - залишити  без  змін. 
Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду  протягом  тридцяти днів з  дня  складення  повного  судового рішення.
Повний текст складено   17.06.2020 р.
 
Головуючий  :   
                                                                 Судді :