Справа № 308/2577/14-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        11 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Фазикош Г.В., Готри Т.Ю,
за участі секретаря – Юрочко А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 червня 2015 року у частині вирішення вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У лютому 28 лютого 2014 року ПАТ «Універсал Банк» (далі – Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що згідно укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору від 20.06.2008 № BL5928 остання отримала кредит в розмірі 22 тис. доларів США зі сплатою 25,5% річних строком до 31.05.2009.
Виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечено договором поруки, укладеним 20.06.2008 із поручителем ОСОБА_3 , та договором поруки, укладеним 20.02.2012 з поручителем 
ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним чином належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Уточнивши позовні вимоги (а.с. 108-112), ПАТ «Універсал Банк» остаточно просило стягнути заборгованість станом на 26.02.2015 у розмірі 23173, 62 долари США з відповідачів у солідарному порядку.
Справа розглядалася судами різних інстанцій.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2015 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 20.06.2008 в розмірі 23173,62 долари США.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги Банку є обґрунтованими та підлягають задоволенню; заборгованість за кредитним договором, яка виникла через невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування, в силу вимог статей 526, 554 ЦК України підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителів.
На таке рішення суду подали апеляційну скаргу боржник ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 . Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26.06.2017 апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2015 скасовано. Позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 20.06.2008 в розмірі 23173,62 долари США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 17136,68 доларів США, заборгованості за процентами в розмірі 5004,66 доларів США та 1032,28 доларів США – підвищені проценти.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 20.06.2008 в розмірі 23173, 62 долари США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 17136,68 доларів США, заборгованості за процентами в розмірі 5004,66 доларів США та 1032,28 доларів США – підвищені проценти.
Вирішено питання про судові витрати.
Апеляційний суд при ухваленні рішення виходив із того, що помилковим є висновок місцевого суду про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з усіх відповідачів, оскільки ні нормами статті 554 ЦК України, ні умовами укладених між сторонами окремих договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 26.06.2017 у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції зазначив, що висновок апеляційного суду про те, що договір поруки (укладений із ОСОБА_2 ) відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України не можна вважати припиненим, оскільки строком виконання основного зобов`язання є 01.06.2019, не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на матеріалах справи.
Судове рішення апеляційної інстанції в іншій частині сторонами не оскаржувалось, тому не було предметом перегляду у суді касаційної інстанції, а відтак рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 26.06.2017 набрало законної сили 26.06.2017.
Таким чином суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду в частині вирішення позовних вимог банку про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги частині вирішення вимог до ОСОБА_2 зводяться до того, що порука припинена, оскільки позов пред`явлено більше ніж через шість місяців з моменту порушення боржником зобов`язання по погашенню кредиту. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні позову до цього відповідача.
Інші учасники в судове засідання не з?явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с 145-146 т. 2). Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з?явились в судове засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20.06.2008 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № BL5928, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 22 тис. доларів США зі сплатою 25,5% річних строком до 31.05.2009.
03.06.2009, 04.02.2010 та 20.02.2012 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди № № 1, 2, 3 до кредитного договору, якими змінено розмір відсоткової ставки за користування кредитом та ставки підвищених відсотків на певні періоди, а також затверджено новий графік погашення кредиту з остаточним терміном повернення кредитних коштів – 01.06.2019.
Для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 20.06.2008 між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. Пунктом 4.2 договору поруки сторони погодили, що порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується порукою. 
03.06.2009 та 20.02.2012 між Банком та поручителем ОСОБА_3 укладено додаткові угоди до договору поруки, за умовами якої поручитель надав згоду на всі укладені додаткові угоди до кредитного договору та зміни умов кредитування, встановлені такими угодами.
Також, 20.02.2012 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 (апелянтом) укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, із змінами внесеними додатковими угодами №№ 1, 2, 3, в повному обсязі. Відповідно до пункту 4.2 цього договору визначено, що порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання боржником зобов`язань згідно основного договору не пред`явить вимоги до поручителя.
Позичальник ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим ПАТ «Універсал Банк» 13.11.2013 надіслав вимогу боржнику та поручителю ОСОБА_3 про необхідність погашення у тридцятиденний строк заборгованості в розмірі 18802,89 доларів США, у якій зазначено, що у випадку невиконання такої вимоги термін повернення всієї суми кредиту визнається таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання вимоги. Такі вимоги були отримані 19.11.2013. А отже, строк виконання зобов`язання настав 20.12.2013.
Аналогічна вимога, була надіслана Банком поручителю ОСОБА_2 05.12.2013 із зазначенням збільшеної суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 19051,96 доларів США, які він отримав 09.12.2013.
Вказані вимоги Банку відповідачами не виконані, заборгованість за кредитним договором не погашена.
Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 26.02.2015 складала 23173,62 долари США, з яких: заборгованість за кредитом – 17136,68 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом – 5004,66 доларів США та підвищені проценти – 1032, 28 долари США.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14, від 20.04.2016 у справі № 6-2662цс15, від 29.03.2017 у справі № 6-3087цс16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) не вбачала підстав для відступлення від вказаних висновків Верховного Суду України.
Як вбачається з умов кредитного договору, а саме – пункту 1.3.1 додаткової угоди № 1 від 03.06.2009, позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту. При цьому сторони погодили, що терміном погашення кожного щомісячного ануїтетного платежу за Графіком погашення кредиту вважається останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місяця кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.
Отже боржник ОСОБА_1 , а відтак і поручитель ОСОБА_2 , узяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 01.06.2019, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.
Оскільки встановлено, що у ОСОБА_1 виникла прострочена заборгованість з 01.01.2013, тому саме з цього часу необхідно обчислювати строк для пред`явлення вимоги до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом.
Банк звернувся до суду з даним позовом 28 лютого 2014 року. 
Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не  будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням. Оскільки Банком пред`явлено вимогу до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинена в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість, яку може бути стягнуто солідарно з боржника і поручителя ОСОБА_2 , обліковується з 28.08.2013.
Позовні вимоги до поручителя ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з таких підстав.
Апеляційним судом ухвалами від 02.04.2019 та від 09.07.2019 від ПАТ «Універсал Банк» витребовувався розрахунок заборгованості за кредитним договором від 20.06.2008 № BL5928 за період із 28.08.2013 до 20.01.2014 із зазначенням складових боргу за цей період (тіло, відсотки та підвищені відсотки), а також інформацію про розмір суми непогашеного кредиту (тіла кредиту) із 20.01.2014 до закінчення строку дії кредитного договору - до 01.06.2019. Такі ухвали позивач отримував, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.243 т.1, а.с.1,30 «а» т.2). 
Проте 09.12.2019 на адресу апеляційного суду ПАТ «Універсал Банк» було надіслано лише Виписки по чотирьох особових рахунках ОСОБА_1  та без зазначення яких кредитних договорів вони стосуються (а.с.32-98 т.2). Такі документи не можуть прийняті апеляційним судом як доказ розміру заборгованості ОСОБА_2 в межах строку дії поруки.
З позицією апеляційного суду щодо відмови у задоволенні позову до поручителя за відсутності розрахунку заборгованості за Кредитним договором у межах строку дії поруки погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі № 408/8040/12
Крім того, колегія зазначає, що 09 серпня 2019 року до апеляційного суду представником ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було подано заяву про заміну позивача у даній справі, яку мотивовано тим, що на підставі Договору про відступлення права вимоги № UB-OP/17-018 від 14.03.2017 ПАТ «Універсал Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» право вимоги за кредитним договором від № BL5928, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та позичальником ОСОБА_1 .
Оскільки ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не було додано всі документи, необхідні для вирішення цього питання, апеляційним судом було двічі надіслано листи (від 08.11.2019 №308/2577/14-ц/20755/2019 та від 16.01.2020 № 308/2577/14-ц/690/2020) до ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», у якому зазначено про необхідність подання пояснень та міркувань стосовно поданої заяви про заміну позивача (для банку) та доказів щодо відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 . , а саме :
- належним чином завіреної копії Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги № UB-OP/17-018 від 14.03.2017 (з відомостями щодо відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 );
- доказів стосовно відступлення прав вимоги до поручителя ОСОБА_2 , з яким ПАТ «Універсал Банк» було укладено договір поруки від 20.02.2012.
У відповідь на лист апеляційного суду від 08.11.2019 № 308/2577/14-ц/20755/2019 ПАТ «Універсал Банк» не надало жодних своїх пояснень та міркувань стосовно поданої заяви ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» про заміну позивача у справі, а також доказів щодо відступлення ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» прав вимоги до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 . 
У відповідь на повторний запит апеляційного суду від 16.01.2020 № 308/2577/14-ц/690/2020 від ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 06.02.2020 надійшла заява, до якої долучено копію Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги № UB-OP/17-018 від 14.03.2017, а також копію договору поруки № BL5928/1 від 20.06.2008, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та іншим поручителем ОСОБА_3 20.06.2008. 
Тобто, надані заявником докази не містять відомостей щодо відступлення прав вимоги до поручителя ОСОБА_2 за договором поруки від 20.02.2012, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «Універсал Банк». При цьому, Договір про відступлення права вимоги № UB-OP/17-018 від 14.03.2017 не містить умов щодо відступлення прав вимоги за договорами поруки (забезпечувальними договорами). 
Оскільки ні ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», ні ПАТ «Універсал Банк» не надали належних і допустимих доказів щодо відступлення на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» права вимоги до поручителя  ОСОБА_2 та, відповідно, доказів заміни кредитора у зобов`язанні, що виникло за договором поруки від 20.02.2012, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та  ОСОБА_2 , а апеляційним судом переглядається рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.06.2016 лише в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , тому ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09.04.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про заміну у цивільній справі № 308/2577/14-ц позивача Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» – відмовлено.
В той же час, оскільки право вимоги за основним зобов`язанням ПАТ «Універсал Банк» відступило ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», відтак позивач у даній справі - ПАТ «Універсал Банк» - втратило право вимоги за забезпечувальним договором поруки, укладеним з ОСОБА_2 . 
Зважаючи на викладене, підстав для задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 – немає, а отже, рішення суду першої інстанції у частині вирішення ь вимог до ОСОБА_2 , через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 червня 2015 року у частині вирішення вимог до ОСОБА_2 - скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 19 червня 2020 року.

Головуюча:         

Судді: